CARTEA LUI ELI
Subtitrarea: tinkerbell / Dorula / FlorinA www.subtitrari-noi.ro/Subtitrari-noi Team
Frumos, frumos.
Ți-e foame?
Trebuie să vii s-o iei, nu e greu de obținut.
O să-ți placă.
E pisica...
Așa.
Ești invitat la micul dejun.
Alo?
Te rog. Nu-mi fă rău.
Ia orice vrei.
Mâncare înghețată. Ia-o.
- N-o să-ți fac rău. - Da?
Așa a spus și ultimul tip.
Mă poți ajuta?
Mi-a sărit roată.
N-o pot repara.
Poate că dacă aș... aș putea...
Dar nu pot.
Singurul lucru bun că nu mai e săpun...
e că-i poți mirosi pe jefuitori de la o milă.
Sunt impresionat.
Omul ăsta... ne-a mirosit de la 10 m distanță.
Ce spune asta despre igiena noastră?
Ce ai în rucsac?
Ce rucsac?
Are o armă.
Rahat, nu-i încărcată.
Niciodată nu e.
N-am dreptate, bătrâne?
Deschide-l și varsă-l încet pe jos?
Nu pot face asta.
Dă jos rucsacul nenorocit
și varsă-l pe jos...
sau mori!
Mă asculți?
Acum, da.
- Bun, - Tu mă auzi?
- Da, - Bun.
Pune-ți mâna aia din nou pe mine și n-o să ți-o mai iei înapoi.
Vă vine să-l credeți pe tipul ăsta nenorocit?
Bine, ai ales calea mai grea.
De ce ai făcut asta?
Mi-ai tăiat mâna?
De ce stați?
Sărutați-l.
Ce a spus?
E în șoc.
A vrut să spună, omorâți-l.
Ți-am spus că n-o să ți-o mai iei înapoi.
Da... Ai spus.
Cine ești?
Unde ți-e apă.
Nu aveau, ori să te ia,
și apoi te vor mânca.
E adevărat.
E în cărucior.
Nu o iei?
- Încotro mergi? - Spre vest.
- Pot veni cu tine? - Nu.
Nu... Vă rog...
Urmează-ți calea.
Nu te privește pe tine.
Urmează-ți calea. Nu te privește pe tine.
- Nu te cunosc. - Nu-s de pe aici.
Pe dracu, cine ești?
Nu vreau necazuri...
Bine.
- Sunt doar un client, bine? - Bine.
Îmi pare rău, trebuie să-ți văd mâinile.
- Nu-s unul dintre ei. - Bine.
O să iau ceva din rucsac.
- Ia-ți degetul de pe trăgaci. - Da.
Drăguț.
- E o Phantom 900, omule. - Este?
- N-am mai văzut una din asta din anii '90. - Am găsit-o în est.
- Încă funcționează? - Da, da, trebuie doar încărcată.
Poți s-o faci, să o încarci? Am cabluri.
Nu am nevoie de cabluri. Ți-o pot pune la încărcat...
- Dacă ai banul. - Da.
Da, am.
- E americană. - Da.
- Am avut o grămadă din astea. - Da?
- Ai bețișoare luminoase? - Nu, n-am bețișoare luminoase.
Am ulei proaspăt de pisică. Ulei proaspăt de pisică.
- Nu. - E bun., e bun pentru...
E la fel.
- Ce zici de jucărele, ai jucărele? - Nu, nu joc...
Am...
- Da, da. - Arată bine.
Bine. În regulă, în regulă.
Am astea și asta.
Absolut. Sunt ale tale.
- Bine, lasă-mă 2 ore. O să ți-o încarc. - Mulțumesc.
- Poți să mergi peste stradă, te vor servi. - Nu aștept aici.
- Barul abia s-a deschis. - O să aștept aici.
Nu ai încredere în mine, așa-i?
- Aștept aici. - Bine.
Carnie...
Una din patrulele de stradă tocmai a intrat în oraș.
Au ceva pentru tine.
- Cărți? - O sacoșă întreagă.
Spune-le că vreau să-i văd... chiar acum.
Ne-am descurcat bine.
Cea pe care o vrei...
Nu e printre ele?
Nu.
Nu înțeleg. Rahaturile astea sunt tot cărți.
Nu trebuie să înțelegi tu.
Eu înțeleg.
Lasă asta în seama mea și putem fi prieteni.
Am încredere în tine.
Ai s-o găsești.
Stai.
Am... și asta.
Asta da cadou.
Șampon.
Mergeți să vă îmbătați. Luați niște fete.
Spune-i lui Katanomi să vă de-a de băut cât rezista băieții.
Apoi plecați iar la drum.
O să ți-o aducem... cartea.
Nu mă îndoiesc de asta.
Trimiți niște tipi care nu știu să citească, să caute o carte?
Nu-i de mirare că nu găsesc nimic.
Astea-s uneltele pe care le am.
Dacă nu cumva vrei să mergi cu ei.
Ce fac cu astea?
Arde-le.
Locul de vis a vis, are apă?
Da, dar trebuie să plătești.
Poftim. Miroase asta.
L-a găsit Hog pe drum.
Cine știe...
Poate e ultimul șampon de pe planetă.
E al tău.
Ți-au găsit cartea?
Nu.
Străin?
Să văd.
- Ce să fie? - Apă.
E marfă bună.
Trebuie să intru în rația mea ca să vând așa că nu e ieftină.
Asta înseamnă jumătate.
Solară.
Ia asta și umple-l.
Stai.
Ai nevoie de asta.
Mă lași să trec, te rog?
Mulțumesc.
Aia era pisica mea.
Frumos exemplar.
Ai dat-o jos de pe bar.
Am împins-o, n-am lovit-o.
Ai ridicat mâna la ea.
Nu se va mai întâmplă, îți promit.
Martz... ce zici de încă o băutură?
Pisica aia vine aici de doi ani.
Are mai mult dreptul de a fi aici, decât tine.
Nu vreau probleme.
Păcat, pentru că...
Știu ce ești.
Un criminal...
al călătorilor nevinovați de pe drum.
Se va ține cont de ce ai făcut. Știi asta?
Știi?
O să-mi iau lucrurile și o să plec de aici.
În regulă, frate?
Da.
Blestemat a fost pământul...
de dragul nostru.
Spinii și ciulinii vor aduce viitorul...
Pentru noi.
Din pământ am fost făcuți pentru că suntem țărână.
Și ne vom întoarce în țărână.
Te rog!
Redrige!
Redrige.
Cine ești?
Nimeni.
Mă îndoiesc de asta.
Oamenii pe care i-ai omorât în barul meu,
erau nimeni.
- Dar tu... - N-a tremurat...
Nu e unul dintre ei.
Bun...
pentru că ăsta e un oraș civilizat.
Nu mâncăm oameni.
Nu prea am mai văzut oameni de dinainte.
N-am mai văzut.
Citești?
În fiecare zi.
Bravo ție. Și eu.
Știi, e amuzant.
Pe cât de bătrâni suntem,
oameni ca tine și ca mine,
noi suntem viitorul.
Ce vrei de la mine?
Direct la subiect.
Îmi place asta.
Nu ești doar educat.
N-am văzut pe nimeni descurcându-se în felul în care ai făcut-o tu,
nu știu de unde ai învățat dar sigur știi să o folosești.
E un orășel mic. E doar la început.
Vreau să mă extind. Mi-ar prinde bine ajutorul cuiva ca tine.
Mulțumesc, dar... nu mă interesează.
Oamenii care lucrează pentru mine trăiesc mai bine decât în visele lor.
Întreabă-l pe Redrige, întreabă-i pe băieți, pe oricine.
Paturi adevărate, mâncare caldă, femei.
Avem apă curată. Ți-ar putea fi mai rău, prietene.
Mulțumesc.
Dar trebuie să ajung într-un loc.
Unde?
În vest.
Nu e nimic în vest.
- Mi s-a spus altfel. - De către cine?
Să-ți spun ceva. Rămâi peste noapte.
Încearcă puțin ospitalitatea locală, să vezi dacă îți place.
Vom vorbi din nou dimineața.
E un sfat, călătorule. Nu ai altă șansă.
Mereu e o șansă.
E cineva afară toată noaptea...
dacă ai nevoie de ceva.
- N-am nevoie de nimic. - Nu se știe niciodată.
Am astea pentru tine.
Apa să te speli și ceva mâncare.
Un desert special cu complimente din partea casei.
Trebuie să iei astea, sau să spui ceva ca să te pot găsi.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Îți mai trebuie ceva? - Nu, sunt bine, mulțumesc.
Ai orbit în război? Ce s-a întâmplat?
Așa m-am născut.
Probabil sunt norocoasă pentru că eram deja așa, când s-a întâmplat.
Mulțumesc pentru mâncare.
- Cu plăcere. - Vino.
Îmi place parfumul tău.
E doar niște șampon. Mulțumesc.
Nu cred că se va răzgândi până dimineață.
N-o să rămână.
E diferit față de ceilalți.
Nu-l vei putea convinge să facă ce vrei tu.
Cine a spus ceva despre mine?
O să o trimit pe Solară.
Nu poți face asta.
A sosit timpul s-o folosesc mai bine.
Nu... te rog.
Te rog, n-o trimite. Te rog. Te rog.
Pot să intru?
Lasă-mă un moment.
A venit deja cineva aici cu mâncare și apă.
Am tot ce-mi trebuie.
Ești sigur de asta?
E așa multă lumină aici.
- Sunt Solară. - Bună.
Mi-ai umplut bidonul, acolo jos.
Da. Tu ești călătorul, da?
Da.
Dacă ești îngrijorat pentru plată, e din partea casei.
Plata pentru ce?
De ce nu iei loc?
Nu pot să plec.
Nu pot. Și dacă o fac, o să-i facă rău mamei.
- Cine? - Carnegie.
- E tatăl tău? - Nu.
Nu, dar îi aparținem. Cu toții.
O să dorm pe jos.
Mâine o să-i spui că ne-am distrat
și îți promit că n-o să-ți fac necazuri.
Te rog.
Pionul la B4.
E rândul tău.
Câți ani ai?
Scuză-mă?
Nu am văzut oameni de vârsta ta să treacă pe aici înainte.
Păi...
Au trecut...
30 de ierni de la explozie.
Chiar nu-mi amintesc.
Îți amintești cum era?
- În... în lume, înainte. - Da.
Cum era?
Oamenii aveau mai mult decât le trebuia.
Nu aveam idee ce era... prețios sau nu.
Aruncăm lucruri pentru care... oamenii s-ar omorî între ei acum.
Ce mod de a muri.
Ai o carte!
- Pot să o văd? - Nu, nu poți.
- Doar să... - Nu, am spus nu.
Nu știu nici să citesc, măcar să o văd.
- Ce se cu tine? E doar o carte! - Nu-i o carte oarecare.
- Cum adică nu-i o carte oarecare? - Uite...
Nu mai pune întrebări despre carte, bine? Nu mai întreba.
Bine?
Am o întrebare pentru tine dacă tot ești aici.
Poate că o să-ți răspund, poate nu.
De unde luați apă?
Nu-ți pot spune asta.
Nu-mi poți spune, sau nu știi?
Știu.
Până când nu-mi vorbești de carte...
nu vorbesc despre apă.
- Am o altă întrebare pentru tine. - Grozav.
Ți-e foame?
E multă mâncare acolo.
Mai multă decât pot mânca.
Să-ți spun cum facem.
O să o împărțim, așa cum...
obișnuiau bătrânii.
E în regulă.
Bine.
Stai, stai. Ia loc.
Stai jos.
Ceva pentru tine.
Dă-mi mâinile.
Ce vrei să faci?
Ai încredere, dă-mi mâinile.
Închide ochii.
Dragă Doamne, îți mulțumim pentru această mâncare.
Îți mulțumim pentru...
patul cald și...
pentru acoperișul de deasupra capului, în nopțile reci ca aceasta.
A trecut prea mult timp.
E din carte?
Nu.
Închide ochii.
Îți mulțumim pentru darul...
prieteniei, în vremuri așa grele ca acestea.
Amin.
Acum mâncăm?
Acum mâncăm.
Bună dimineața, Solară.
Cum a fost noaptea ta, ai dormit bine?
Am făcut cum ai spus.
Bineînțeles că ai făcut cum ți-am spus.
Dar a mers?
Rămâne?
N-am vorbit prea mult.
Solară, scumpo, mănâncă ceva.
Mamă, dă-mi mâna.
Închide ochii.
Ai încredere în mine.
Dragă Doamne,
mulțumesc pentru mâncare,
mulțumesc pentru mama mea.
Mulțumesc pentru acoperișul de deasupra capului.
Și...
Cred că asta e tot deocamdată.
Amin.
Ăsta-i cuvântul pe care îl căutai... amin.
Așa se termină.
Ai spus că n-ați vorbit prea mult.
Dar ți-a citit?
- Ți-am pus o întrebare. - Bill, nu.
Tu, ține-ți gura.
Oprește!
Îi faci maică-tii atâta rău, Solară.
Zicea că citește în fiecare zi. Așa a făcut?
- Maică-ta ar fi vrut ca tu să vorbești. - Nu știu!
Nu știu.
Da, în regulă, da.
Da, citea.
- Din ce carte citea? - Nu știu, era una veche în piele.
- Nu știu, avea ceva pe copertă. - Arată-mi.
- Vreau să-i dai drumul. - Arată-mi!
Redrige!
- Rahat. - Am fost aici toată noaptea.
Unde e?
Nu... nu.
- Vreau doar să mă asigur... - Am înțeles asta
- că nu e acid acolo. - Nu contează, dă-mi-o.
- Dă-mi-o. Dă-mi-o. - Să o usuc...
- În regulă. - Hai, hai.
Mulțumesc.
Poți să le spui că te-am forțat, bine?
- Spune-o! - M-ai forțat.
- Chestia aia e încărcată? - Nu cred că e încărcată.
E un singur mod de a afla.
Uite, am nevoie de cartea aia.
Adică, vreau cartea.
Tu, tu m-ai făcut să aleg.
O să te ucid. O să iau cartea.
De ce? De ce o vrei?
Am crescut cu ea.
Îi cunosc puterea.
Tu ai citit-o și o știi și tu.
De asta le-au ars pe toate după război.
Să rămâi în viață e un act de credință,
construirea orașului ăsta e un act de credință și mai mare,
dar ei nu înțeleg asta. Niciunul dintre ei.
Și asta pentru că nu am cuvântul potrivit să-i ajut,
dar cartea îl are.
Recunosc...
Trebuia să fac multe, multe lucruri, urăsc să mărturisesc asta...
Dar dacă am avea cartea aia,
n-aș fi nevoit să le fac.
Imaginează-ți...
Imaginează-ți cât de diferită, cât de dreapta ar fi lumea,
dacă am avea cuvântul potrivit pentru credința noastră.
Oamenii ar înțelege cu adevărat, de ce sunt aici, ce fac,
nu ar avea nevoie de alte motivații murdare.
Nu e corect să ții cartea asta ascunsă.
Trebuie împărțită cu ceilalți.
Trebuie răspândită.
Nu asta vrei?
Din toată inima și sufletul.
Mereu am crezut
că o să găsesc un loc căruia
să-i aparțină cartea asta,
unde e nevoie de ea.
Nu l-am găsit încă.
Îmi place tipul ăsta.
Împușcă-l, te rog.
De ce mai sta în picioare?
Doborâți-l, la dracu!
Nu-mi place să fiu urmărit.
- Vreau să vin cu tine. - Ești proastă.
Urăsc locul ăsta.
- Atunci schimbă-l. - Mama a zis c-o să fiu în siguranță cu tine
O să te duc acolo de unde luăm apă.
Poți lua câtă poți căra.
Adică, cât putem căra amândoi.
Carnegie știe că sunt mai multe izvoare în nord.
A spus că o să mai construiască orașe.
Cum de știe de asta?
A stat aici.
Când era tânăr.
În lumea de dinainte.
Și da, toți ceilalți care știau de el, au murit.
Ar fi bine să ne grăbim.
Rahat, mi-am uitat ochelarii acolo, vrei să te uiți? O să am grijă aici.
Ce faci?
Ești așa un mincinos.
Imaginează-ți.
Nu-s mincinos.
Ai spus că pot veni cu tine dacă îți iei apa.
Nu am spus eu asta, tu ai spus-o.
Și apoi, drumul nu e un loc pentru tine.
E mai rău decât crezi.
La revedere Solară. Mă bucur că te-am cunoscut. Vorbesc serios.
Da.
Du-te dracu!
- Ți-ai spălat mâinile alea împuțite? - De două ori.
Cu săpun.
Strânge o echipă. Mergem după el.
- A naibii carte! - Nu-i o carte nenorocită!
E o armă.
O armă ce ajunge la inima și capul celor slabi și disperați.
Ne va da controlul asupra lor.
Dacă vrem să conducem mai mult decât un nenorocit de orășel,
trebuie să o avem.
Oamenii vor veni de peste tot și vor face exact ce-o să le spun
dacă e cuvântul din carte.
S-a întâmplat înainte,
se va întâmpla din nou.
Tot ce ne trebuie, e cartea aia.
Atunci o vreau pe Solară.
Găsește cartea cu mine.
Te târguiești cu mine?
Ai pierdut mulți oameni.
Ai nevoie de mine mai mult ca niciodată.
Dacă spui că merită cartea tot necazul...
te cred.
Dar o vreau pe Solară în schimb.
De ce nu?
De ce nu.
Să plecăm dracului de aici.
Încotro mergem?
Spre vest.
Alo? Alo? Mă poate ajuta cineva?
Alo! E cineva acolo?
Ești bine?
Da... sunt bine.
Pleacă.
- O să fiu bine. - Să te...
Nu, nu. Serios... Sunt bine.
Sunt bine, am nevoie de un bărbat să mă ajute.
Tu... pleacă.
- Nu... - Durează doar un minut.
Sunt bine... Te rog...
Ajutor! Ajută-mă!
Uite-i acolo.
Ce se întâmplă?
Ai auzit asta?
Nu e nimeni.
Nu mișca. Nu mișca.
Poftim. Scoate-i coarda.
Fă-o ghem.
- Ce-i aia? - Cina.
Eli e protejat cumva.
N-avem cum să-i facem rău.
E doar un om nenorocit.
Dacă bagi un glonț în el va cădea ca oricare altul.
Încă e cald.
Nu e mort de mai mult de câteva ore.
Nu poate fi departe.
Ticălosul.
Solară.
Ești sigur că încă o vrei?
Se va întuneca în curând.
Nu-i putem lua urma noaptea, dar ei ne pot vedea.
Putem trece peste urme fără să știm.
Așa e.
Sunt pe jos, obosiți... vor trebui să doarmă.
O să cercetăm terenul mâine.
O să-i prindem înainte să se crape de ziuă, Sam.
Ar fi bine să garantezi.
Chiar citești aceeași carte în fiecare zi?
Fără excepție.
Îmi citești ceva?
Te rog.
Dumnezeu e păstorul meu...
nu voi vrea...
El mă face să mă așez pe pășuni verzi.
Mă conduce spre ape limpezi.
Îmi reface sufletul.
Mă conduce pe calea bunătății...
fie-i numele slăvit.
Deși merg prin valea umbrelor și a morții,
nu mă tem de diavol...
Căci Dumnezeu e cu mine.
- E frumos. - Îți place?
- Tu ai scris asta? - Da.
- Serios? - Nu.
Nu.
A fost scris cu mult timp înainte ca tu și cu mine să fim aici, cu siguranță.
Ce ai vrut să zici când ai spus că nu e doar o carte oarecare?
E singură.
Adevărat?
După război, oamenii și-au făcut de treabă să găsească,
să distrugă ceea ce nu făcuse focul.
Unii spun că ăsta a fost motivul războiului în primul rând.
Oricum...
e singura care a rezistat.
Cum ai obținut-o?
Au spus că războiul...
- A făcut o gaură în cer, probabil ai auzit. - Da.
Prin gaura din cer...
soarele a coborât...
și a ars totul.
Totul și pe toți.
Erai norocoasă să reziști, să te ascunzi într-un loc ca asta, sau sub pământ.
Majoritatea oamenilor n-au fost norocoși.
Deci, un an mai târziu, am început să ieșim,
umblând de colo colo,
ne știind ce să facem decât să căutăm un loc...
să supraviețuim.
Într-o zi,
am auzit o voce.
E greu de explicat dar a fost ca și cum...
ca și cum venea din interiorul meu.
Dar am putut-o auzi
clar, așa cum te aud pe tine vorbind cu mine acum.
Ce a spus?
M-a condus...
în locul în care am găsit cartea
îngropată sub niște moloz.
Vocea mi-a spus...
să duc cartea în vest.
Mi-a spus că...
calea mi se va așterne în față
și mă va conduce într-un loc unde cartea va fi în siguranță.
Mi-a spus că voi fi protejat.
Că nimeni și nimic nu-mi va sta în cale.
Și de atunci umblu.
Ai făcut asta pentru că vocea din cap ți-a spus așa?
Da, așa am făcut.
Știu ce am auzit.
Știu ce aud.
Și dacă nu-s nebun,
atunci știu că n-aș fi reușit
fără ajutor.
- Ce-i aia? - Prea multe întrebări.
Culcă-te, trebuie să plecăm devreme.
Hei!
Ce faci?
- Îmi pare rău, credeam că dormi. - Nu dormeam. Ce faci?
- Am vrut doar să văd cartea. - Nimeni n-o atinge cu excepția mea.
M-ai înțeles?
Da, am înțeles.
Oricum ai spus că nu știi să citești. Nu-ți folosește.
Da, așa că învață-mă.
Oprește... Oprește!
Ai spus că ai mai mers de 30 de ani, corect?
Corect.
Te-ai gândit vreodată că poate te-ai rătăcit?
Nu.
De unde știi că mergem în direcția bună?
Merg prin credință, nu pe ce văd.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că știi ceva, chiar dacă nu știi ceva.
- Nu are sens. - Nu trebuie să aibă sens? E credința...
E floarea de lumină în câmpul de întuneric.
Îmi dă puterea să merg mai departe. Ai înțeles?
- Scrie în cartea ta? - Nu...
- E Johnny Cash... - Ce?
- Crezi că locuiește cineva acolo. - Nu știu.
Poate că e apă.
Stai în spate.
E ciudat.
Cine sunteți?
Călători, doar atât. Nu vrem să vă facem niciun rău.
E trecerea interzisă. N-ați citit indicatorul?
Ne pare rău. Nu l-am văzut.
- Ce treabă aveți? - Nicio treaba...
Ne pare rău și dacă ne dați drumul, plecăm.
George, uită-te la ei.
Unul dintre ei e o fată!
E o poveste veche pe care am mai auzit-o de sute de ori.
Primim puțini vizitatori în vremurile astea. George suspectează pe toată lumea.
Eu sunt Martha.
Doriți ceai?
Ce spuneți de puțină muzică?
George!
Ring my bells...
Cum vă place?
Te rog...
E bun?
E uimitor... cum ați supraviețuit aici de unii singuri.
Ei bine...
George e bun la toate.
A muncit mult la locul ăsta să-l facă sigur.
Om fi noi bătrâni dar suntem plini de energie.
Au fost destui care au vrut să ne ia locul ăsta.
- Nu-i așa, George? - Da, așa e.
Vreau să vă arăt ceva. Haideți!
- George, nu! Nu, acum... - Haideți!
- Astea sunt... - Morminte? Sigur.
Ar fi fost necivilizat să nu-i îngropăm.
Pe lângă asta, sunt buni pentru sol.
Haideți înapoi.
Cred că o să vă prepar rapid niște sandvișuri.
Mulțumesc. Mulțumesc foarte mult.
- Trebuie să plecăm imediat! - I-au ucis pe oamenii ăștia.
Nu doar i-au ucis, i-au mâncat.
- Le tremură mâinile. - Prea multă carne umană. Să mergem.
Am găsit ceva carne. Sper că vă e foame.
- Nu, nu mulțumesc. - Noi...
- Trebuie să plecăm. - Așa de repede?
Mă tem că da.
Sunteți siguri că nu vreți să rămâneți?
Sunt sigur. Sunt foarte sigur. Lasă arma jos!
Haide ia asta. Deschide ușa te rog. Mulțumesc din nou pentru ceai.
Treci înapoi înăuntru.
George, ce se întâmplă?
Un convoi de degenerați înarmați, asta se întâmplă!
Ei i-au condus drept la noi.
- Tocmai am scos serviciul ce China. - Lasă-o dracu de China.
- Aveți mai multe arme? - Arme?
Îți arăt eu arme.
- Ai mai tras cu arma? - Firește.
Haide!
Știm că sunteți acolo! Ieșiți și nimeni nu va fi rănit!
O s-o fac mai ușor.
Trimiteți-ne-o pe Solara...
Cu cartea.
Ce vom face?
Știu ce naiba fac!
Asta e tot ce vrem... Cartea și fata!
N-o să iasă.
La naiba!
Să mergem! La pământ toată lumea!
Hei, vocea, nu ți-a spus nimic despre asta?
- O să scăpăm cu viață. Amândoi. - Dar noi?
Nu a spus nimic de voi.
Opriți focul!
Martha?
Ticăloșii!
- Martha! - Treceți în partea cealaltă!
Treceți în partea cealaltă!
Opriți focul!
- Ce fac? - Nimic bun.
Unde-i cartea?
Verifică-i rucsacul.
Nu-i aici.
Asta-i ultima ta șansă.
Ne dai cartea sau jur că te îngropăm aici?
Ticălosul!
Să încercăm din nou.
- Carnegie! - Ce?
Acum...
Unde-i cartea?
Dă-i cartea, te rog!
Nu-i spune!
E... în casă.
În spatele televizorului.
Verifică televizorul...
Ce?
Îți bați joc de mine. Tu mergi!
Du-te!
Cere și vei primi.
Dumnezeu e bun, nu-i așa?
- Tot timpul. - Nu chiar tot timpul.
Nu!
Vezi...
Ce ți-am spus eu?
E un simplu om.
Nu! Lasă-l în pace!
Nu!
Unde ți-e protecția acum?
Roagă-te pentru mine.
Bine...
Am vorbit serios.
La naiba!
Înapoi!
Haide, haide!
Avem destul combustibil să ne întoarcem. Vrei să te duci după ea?
Nu.
Unde mergi?
Spre vest.
Ia.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
- Toate astea sunt din vina mea. - Nu sunt.
Ba da sunt. Dacă nu veneam cu tine nimic din astea nu se întâmplă.
Nu e vina ta.
Am făcut ceea ce a trebuit să fac.
Cred că nimic nu te poate face să renunți la acea carte.
Duc cartea asta cu mine de ani de zile, și o citesc în fiecare zi.
Am fost atât de prins în a o păstra în siguranță, că am uitat...
- Am uitat să trăiesc după ea. - Da, ce anume?
Fă altora mai mult decât faci pentru tine.
Asta am învățat din ea, oricum.
Miroși asta?
Ce?
Sărea din aer.
Suntem aproape de ocean.
Asta e.
Aduceți-l pe inginer.
E destul de departe!
Cu ce treabă pe aici?
Mă numesc Elijah.
Am în posesie Biblia regelui James.
Rămâneți unde sunteți! Nu faceți nicio mișcare sau deschidem focul.
Ai grijă! Ai grijă!
Cu grijă.
Stați.
Facem asta de multă vreme.
Parcă ar fi un muzeu.
E mai mult mai mult decât atât.
Aici e locul de unde vom porni din nou.
Avem chiar și o tiparniță care va fi operațională cât de curând.
Îi vom învăța pe oameni despre lumea pe care au pierdut-o.
Să-i ajutăm să o reconstruiască pe asta.
Și privește, Shakespeare.
"Britanică", lipsesc doar câteva volume.
Sunt serii întregi de înregistrări frumoase ale lui Mozart și Wagner
într-o stare foarte bună,
dar nici o Biblie, până acum.
Pot să întreb în ce stare este?
E mototolită.
Dar o să-și facă treaba.
Crezi că aș putea să o văd?
Da, poți.
Asta este, s-a deschis.
Așa...
Aveți pe ce să scriu?
Aduceți niște hârtie de scris, vă rog.
Multă.
Foarte multă!
Nu poate fi...
adevărat...
Este imposibil!
Nu se poate?!
Fii foarte atent
și scrie
tot ce îți spun,
exact cum îți spun.
Prima carte a lui Moise
numită Geneza
Capitolul unu,
versetul unu:
La început
Dumnezeu a creat Cerurile
și Pământul.
Versetul doi:
Și Pământul era
fără formă,
și gol.
Întunericul...
era fată... adâncului.
Și spiritul lui Dumnezeu
era deasupra
apelor.
Versetul trei.
Și Dumnezeu a spus:
Să fie lumină,
și s-a făcut lumină.
Unde este Solară?
Afară...
A fost alegerea ei.
Am încercat să o aduc înapoi.
Ea a refuzat.
Ce ai făcut când a refuzat?
- Citește. - Ce i-ai făcut fiicei mele?
- Citește! - Ce ai făcut cu fiica mea?!
Poți începe oricând.
Îmi pare rău.
A trecut atât de mult timp, încât nu-mi amintesc.
Trebuie...
Ce trebuie? Cu adevărat?
Nu știu, dar trebuie, te rog...
Piciorul tău?
Nu mă mai doare.
Pot să-i simt mirosul.
Ai muncit atât de mult pentru acea carte.
Ai sacrificat atât de mult, atâția oameni,
mai mulți decât poți ierta.
Și acum acești oameni care sunt atât de speriați de nu-ți pot spune numele,
sunt jos, sunt la bar acum spărgând totul, știi asta?
Și nu este nimeni acolo să-i oprească.
Și tu ești înfierbântat.
Îmi pot imagina cum trebuie să te simți
să fii atât de aproape de ceea ce vrei
și să pară că este la milioane de km distanță.
Oprește-te!
Pleci?
Da?
Pleci?
Da!
Dumnezeule,
îți mulțumesc că mi-ai dat puterea și convingerea
pentru a termina sarcina pe care mi-ai încredințat-o.
Îți mulțumesc că m-ai îndrumat drept și adevărat
printre multele obstacole din calea mea
și că m-ai ținut neclintit când totul în jurul meu părea pierdut.
Îți mulțumesc pentru protecție și pentru multele semne de-a lungul drumului meu.
Îți mulțumesc pentru binele pe care poate l-am făcut.
Îmi pare rău pentru răul făcut.
Nu trebuie să pleci, ești binevenită să rămâi.
Vei fi în siguranță.
Mulțumesc.
Dar este ceva ce trebuie să fac.
Unde vei merge?
Acasă.
Mulțumesc pentru prietenii care mi i-am făcut.
Te rog ai grijă de ea, așa cum m-ai păzit pe mine.
Îți mulțumesc că mi-ai permis în sfârșit să mă odihnesc.
Sunt foarte obosit.
Dar acum mă duc să mă odihnesc, în pace.
Știind că am făcut ceea ce trebuia, în timpul meu de pe acest pământ.
Am luptat bine.
Am terminat cursa.
Mi-am păstrat credința.
Subtitrarea: tinkerbell / Dorula / FlorinA www.subtitrari-noi.ro/Subtitrari-noi Team