Subtitrarea: Thunder_oc/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
A sosit timpul.
Trebuie să fii frumoasă pentru înmormântarea ta,
ca și când ai fi în viață,
dormind.
Astfel vei rămâne în memoria lor.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Pe vremuri îți plăcea.
Iubito, îmi pare rău.
La naiba. Drăcie!
Anna, ce s-a întâmplat?
Se pare... parcă...
parcă te gândești în altă parte.
Este vorba despre relația dintre noi? Asta e?
Nu e asta.
Atunci ce este?
Nu știu.
Ascultă,
vreau doar să fim fericiți din nou.
Ești fericită?
Sunt fericită.
Anna, te iubesc nespus.
Salut, Jack.
Nu auzi, onanistule?
Ești surd, onanistule? Nici să vorbești nu poți?
- Spune ceva! - Hei.
Ce se întâmplă aici?
- Nimic, dnă Taylor. - Nimic?
Eu nu sunt de aceeași părere.
Voi doi mergeți la clasele voastre.
Acum! La clasele voastre.
Jack, ești bine?
- Cred că e mort. - Care?
Acela? Nu.
Sărăcuțul. E doar speriat.
Vezi?
Jordan, ai uitat de George Shore?
George este...
Alo?
E cineva acolo?
- Jack? - V-am speriat, dnă Taylor?
Nu...
e încuiată.
Nu trebuia să fii acasă?
Vine mama să mă ia.
Bine, eu trebuie să plec.
- Unde vă duceți? - La o înmormântare.
- Profesorul meu de pian. - Pot să vin și eu?
Nu, Jack.
O înmormântare este... o treabă privată.
Nu am fost niciodată la o înmormântare.
Nu ar fi un lucru potrivit.
Și oricum, mama ta nu s-ar îngrijora?
- Nu prea. - Eu sunt sigură că se va îngrijora.
Îți doresc o zi minunată, bine?
Ne vedem mâine la ore.
- Bine. La revedere. - La revedere.
L-am încredințat pe fratele nostru James Hutton lui Dumnezeu cel milostiv
cu speranța certa a reînvierii...
Trandafirii albi... erau preferații lui.
De unde ați știut?
Mi s-au părut potriviți într-un fel.
Dnă Hutton, îmi pare nespus de rău.
Mulțumesc, Anna.
Pari obosită, dragă.
Nu nu, sunt bine.
Totul este în regulă.
- Îmi cer mii de scuze. - M-ai speriat de moarte.
Îmi cer scuze.
Părul tău.
- Nu-ți place? - Nu, n-am spus asta.
Doar că este prea...
e prea roșu.
Nu prea te caracterizează.
- Doriți să comandați? - Da.
Dorim să comandăm meniul cu rață, vă rog.
- Paul. - Întotdeauna ai servit meniul ăsta aici.
Nu întotdeauna.
- Aduceți-mi meniul cu rață. - Da, doamnă.
Și eu vreau același meniu.
Ascultă, hai să...
dă-mi mâna.
Hai să încercăm să nu ne certăm în seara asta, bine?
- Bine. - Bine.
Ce bem?
Bun, în regulă.
E bun.
Și are o etichetă destul de scumpă.
Cu ce ocazie?
Trebuie să-ți spun ceva.
Are legătură cu noi. Mi s-a oferit un post în sediul central
din Chicago. Asta înseamnă mai multă muncă,
bineînțeles mai multă responsabilitate și multe schimbări,
dar este o șansă unică și aș fi nebun să refuz.
Și mă gândeam că poate
e timpul că noi să...
- Mă părăsești. - Ce?
Puteai să-mi spui asta azi dimineață.
Nu trebuia să mă ademenești cu cina asta costisitoare.
Anna, stai.
- Nu. - Mi-ai spus că totul va fi în regulă.
Nu fi ridicolă.
- Anna, ai înțeles greșit. - Nu sunt ridicolă.
Iisuse Hristoase, putem să cinăm măcar odată fără să ne certăm?
- Nu. Nu. - Te rog, măcar o cină!
Se pare că nu putem. Nu sunt capabilă pentru așa ceva.
Poate că într-adevăr nu ești. Încep să mă întreb...
- Du-te naibii. - Te rog, se uită toată lumea la noi.
- Nu face asta. - Du-te naibii!
Ești... ești nebună. Semeni leit cu mama ta.
Nu semăn deloc cu mama.
Să știi că nu vin după tine, Anna.
Bine!
Rahat.
La naiba.
Anna, Anna!
Anna, haide. Deschide ușa, te rog.
Nici nu vreau să aud.
Vreau să vii. Vreau să mergi cu mine la...
Nu face asta. Anna!
Anna, vreau să vii cu mine la... Vreau să mergi cu mine la Chicago.
Anna, Anna... Drăcie!
Te rog nu pleca.
Rahat.
Anna.
Nenorocitule.
Rahat!
Unde sunt?
Te afli într-o casă de pompe funebre. Ești moartă.
Ai suferit un accident auto.
Rahat.
Ai intrat într-un camion cu țevi metalice.
Nu sunt moartă.
Ai fost declarată decedată cu opt ore în urmă.
Sângele nu-ți mai circulă prin corp.
Celulele creierului mor lent.
Corpul tău a început deja să se descompună.
Nu sunt moartă.
Acesta este certificatul tău de deces.
Cauza morții, traumatisme interne severe.
8:23 p.m.
Erai moartă când ai venit aici. Medicul care te însoțea a semnat aici
la 9:45 noaptea trecută.
Îmi pare rău.
Ce se întâmplă? De ce nu pot să mă mișc?
Nu mă atinge. De ce mă atingi?
Te pregătesc.
Trebuie să fii frumoasă la înmormântarea ta.
Dar nu sunt moartă.
Toți spuneți același lucru.
Ar fi bine să te odihnești acum.
Dumnezeule.
Nu se poate să fiu moartă. Nu am cum să fiu moartă.
E un coșmar.
Dumnezeule, trezește-te.
Trezește-te.
Trezește-te. Trezește-te!
Anna.
Iubito, ai înțeles greșit. Vreau să mergi cu mine la Chicago.
Vreau să mergi cu mine.
Bine, trebuie să vorbim.
O să trec pe la tine înainte să mă duc la birou
și vom lămuri totul.
Îți promit. Sună-mă când primești mesajul.
Te iubesc enorm.
Bine, ne vedem curând.
- Învelișul crește... - Bună ziua...
o caut pe Anna Taylor.
Îmi pare rău, dar nu puteți da buzna așa.
Sunt logodnicul Annei, Paul Coleman.
Asta este clasa ei, nu-i așa?
Nu a venit astăzi.
Ce s-a întâmplat, se simte rău?
Nu a sunat deloc.
Bine, mulțumesc. Îmi cer scuze. Mulțumesc.
E profesoară.
Știu. Întotdeauna a fost dificil cu tinerii.
Ai dreptate, o cunoșteai. A fost la înmormântarea ta.
Este pe mâini bune acum.
Bună, Diane.
- Anna este acasă? - Ar fi bine să intri.
Ce este?
Ce s-a întâmplat? Unde este Anna?
Anna a avut un accident aseară.
Fiica mea e moartă.
Asta s-a întâmplat.
Accident de mașină?
Când? Ce... ce tot spui acolo?
Nu știu.
Au spus că s-a întâmplat cu puțin înainte de 8:30.
Am fost la...
nu, am fost la restaurant.
Nu trebuia s-o lași să conducă pe vremea aceea.
Nu poate fi moartă.
Trebuie să fie o greșeală.
Nu e nicio greșeală.
Flori... cum nu se poate mai bine.
Ce?
De ce nu m-ai sunat?
Ai luat-o de lângă mine.
Nu vreau să te mai văd în preajma ei.
Te rog nu mă răni.
Cum aș putea să te rănesc? Ești deja moartă.
Nu am cum să fiu moartă.
Atunci de ce ești aici?
Lasă-mă să plec.
Te rog, te rog. N-o să spun nimănui. Promit.
Ești încă în stadiul negării.
Trebuie să ai încredere în mine.
Eu sunt aici să te ajut.
Ce se întâmplă?
De ce nu simt nimic?
De ce mă ții aici?
Ce faci?
Nu te speria. Asta îți va relaxa mușchii.
Oprește apariția stării de rigor mortis.
Astfel îți pot retușa corpul.
Mama ta a ajuns mai devreme.
Îmi pare nespus de rău, dnă Taylor.
Este o tragedie când cineva își pierde copilul.
Dacă doriți putem merge în biroul meu să stabilim detaliile.
- Vreau s-o văd. - Încă nu este pregătită.
Nu-mi pasă. Vreau s-o văd.
Bineînțeles. Pe aici.
Iertați-mă.
Cum spuneam,
abia acum am început s-o pregătesc.
Îmi cer scuze.
Pentru ce mai contează
întreținerea corpului dacă sufletul l-a părăsit?
Nu, sufletul este încă aici.
Noi suntem cei care suferă.
Cei care suntem abandonați.
Cine o să mă mai îngrijească acum?
Te-ai gândit la asta?
O să stabilesc data cu părintele Graham în această dupăamiază:
Vineri, așa cum ați hotărât.
Faceți ce credeți că este mai bine.
Sunt doar detalii.
Și încă ceva.
- Da? - Părul.
A fost brunetă.
Aș dori să o vopsiți cum a fost.
Desigur.
Mamă, trebuia să mă iei de la școală ieri.
Te-am așteptat.
O să mă uit la ceas să văd câte secunde mai ai
să găsești două ouă de Paști. Mai ai 30 de secunde.
Înțelegi care este problema? Și desigur, trebuie să le prinzi
înainte de terminarea timpului fără să folosești mâinile.
Va trebui să le prinzi cu dinții.
Probabil am suferit un șoc.
Am suferit un șoc. E în regulă.
Părinte Graham, mulțumesc că ați sunat.
Da, aș dori să confirm serviciul funerar pentru Vineri.
Decedata este Anna Taylor. T-A-Y-L-O-R.
Da, este jos.
Alo? Alo!
Lăsați-mă să ies!
Pot să te jut?
- Eliot Deacon? - Da.
Paul Coleman.
Bineînțeles, avocatul.
Ce mică e lumea.
În meseria mea ajungi să-i cunoști pe toți în cele din urmă.
Sunt logodnicul Annei Taylor.
Ciudat. Nu purta niciun inel de logodnă.
Bine, nu eram chiar logodnicul ei.
Dle Coleman, îmi pare nespus de rău pentru pierderea suferită.
Vreau s-o văd.
Mă tem că n-o puteți vedea până joi seara.
Vreau s-o văd acum, vă rog, dacă este posibil.
Îmi pare rău nu este posibil. Nu faceți parte din familie.
- Vă rog doar 5 minute. - Vă înțeleg, dle Cole...
Nu înțelegeți! Nu înțelegeți nimic.
Paul?
- Paul, Paul! - E vina mea.
Sunt aici.
Vă rog, vă rog, lăsați-mă s-o văd.
Nu pot face nimic în acest sens. Îmi pare rău.
Lăsați-mă să ies!
Paul!
Cine a fost?
Nimeni.
Nimeni?
- A fost Paul. - Știu.
Te-am auzit vorbind cu el.
De ce nu l-ai lăsat să mă vadă?
L-ai iubit?
Nu te privește.
Nu aveai de gând să-mi spui că a fost aici, nu-i așa?
Nu.
- De ce? - Pentru că te-ar fi rănit.
Trebuie să renunți la cei vii, așa cum și ei trebuie să renunțe la tine.
Nu te cred.
De ce îmi faci asta?
Sunteți toți la fel. Toți dați vina pe mine pentru moartea voastră...
- De parcă ar fi vina mea. - Nu,
m-ai drogat, ca mama...
Alții te văd doar ca pe un cadavru pe masă.
Doar eu te pot vedea așa cum ești.
Ești un lunatic.
Ești nebun.
Ești complet nebun.
Nu am timp pentru asta. Sunt un tip ocupat.
Aproape am uitat. Ce înălțime ai?
De ce?
Trebuie să îți cunosc înălțimea pentru sicriu.
Să spunem 1,55-1,60.
Așteaptă. Nu.
Dle Coleman, am auzit de prietena ta.
Îmi pare rău.
Tom este înăuntru?
Căpitanul tocmai a ieșit. Nu lipsește mult.
Îl poți aștepta în birou dacă vrei.
Nu, mulțumesc. Mă duc să iau un suc.
Aparat de rahat.
Ești în regulă?
Da. Nu, sunt bine.
Sunt bine.
Tocmai am aflat.
Îmi pare foarte rău, omule. Uite, dacă ai nevoie de ceva...
- Vreau să o văd pe Anna. - Ce vrei să spui?
Directorul de la casa de pompe funebre a spus
că nu o pot vedea pentru că nu îi sunt rudă.
Te rog vorbește cu el, Tom. Știi, trage niște sfori
sau arată-i legitimația, sau ceva de genul ăsta.
Nu pot să fac asta, Paul.
Am stricat totul, omule.
Ești sigur că ești bine?
Da.
Întotdeauna stric totul.
Dumnezeule.
Nu vreau să mor.
Cine era ea?
Dna Whitehall.
Nu ar trebui să-ți fie teamă de ea.
Morții nu pot face rău altor morți.
Dar eu nu sunt moartă!
Rămâi unde ești.
Dă-mi foarfeca.
Vreau doar să te ajut.
O să te ucid. Jur pe Dumnezeu ca o să te ucid.
Haide.
Continuă.
Ce mai aștepți?
Uite,
respir.
Respir. Poate am fost în vreun fel de comă...
- Și doctorul s-a înșelat... - Ai murit, Anna.
Toată lumea moare.
Cum pot fi moartă dacă vorbesc cu tine?
Vorbești
nu pentru că ești în viață,
ci pentru că eu am un dar.
Pot să vorbesc cu cei care sunt între viață și moarte.
De ce?
Ca să-i ajut să facă trecerea.
Așadar sunt o stafie? De asta sunt aici?
Ești aici ca să te pot îngropa. Haide.
Nu, te rog, nu vreau...
Ești un cadavru, Anna. Opinia ta nu mai contează.
Dar respir. Trebuie să fiu în viață.
Voi ăștia!
Credeți că dacă respirați, urinați și va răhățiți sunteți în viață?
Va agățați de viață ca și când ar merită viața voastră să vă agățați de ea.
Viața ta merită să te agăți de ea, Anna? Merită?
Poate ai murit de mult timp.
Sunt surprins că încă te cerți cu mine.
Nu mai ai mult timp.
Înmormântarea ta este peste două zile.
În curând vei fi închisă într-un sicriu și îngropată în pământ.
Nu te va putea auzi nimeni atunci.
Nu va mai putea vorbi nimeni cu tine acolo.
Ești speriat?
Nu ești pregătită.
Să te lupți, nu ți-a mai rămas mult timp.
Nu este nimic. Are dreptate.
Ce ai făcut cu viața ta?
Poate ai murit de mult timp.
- Sunt dezamăgită de tine. - Cine ești?
Sunt tu.
Poate îți este mai bine moartă.
Paul!
Te pot ajuta?
Atunci poate mă poți ajuta tu.
Poți să arunci astea pentru mine, te rog?
Nu mai este viață în ele. Locul lor este la gunoi.
Ai cunoscut-o pe dna Whitehall?
Credeam că asta este înmormântarea dnei Taylor.
Dna Taylor, nu.
Înmormântarea ei este vineri.
Unde este acum?
Este sus.
De ce?
De ce? Pentru că nu este pregătită.
Floarea este pentru ea?
Era profesoara mea.
- Iar tu ești...? - Jack.
Ei bine, Jack, ce crezi?
- Despre ce? - Despre înmormântarea dnei Whitehall.
Ți s-a părut interesantă?
A fost în regulă, cred.
Înțeleg.
Toate înmormântările sunt la fel?
Nu, Jack.
Nu sunt niciodată la fel.
Fiecare este specială.
Morții întotdeauna ne vorbesc în moduri diferite.
Ce vrei să spui?
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine, Jack.
De ce ai făcut asta?
De ce ai făcut asta?!
Asta este viață de după moarte?
Pentru că pare mai mult a fi Iadul.
Paul.
Paul...
Anna?
Nu.
Anna.
Nu!
- Ce este asta? - Este rochia ta...
- Pentru înmormântarea ta. - Rochia mea de înmormântare?
Mama ta a cumpărat-o în dimineața asta.
Nu sunt pregătită să mor. Nu încă.
Nu mai este nimic acolo pentru tine.
O să mă întorc curând.
Haide.
Rahat!
La naiba.
Încă o cheie, haide.
20 dolari, 4 cenți.
Mulțumesc.
Dle, restul tău.
Te rog, fii acolo.
Te rog, răspunde. Te rog, răspunde.
Haide, răspunde la telefon.
Da?
Sunt aici. Eu sunt. Paul, am nevoie de tine.
Alo?
Ești acolo? Paul, ajută-mă.
- Paul. - Te rog, oprește-te.
Sunt singurul care te poate auzi acum.
Aș fi foarte atent dacă aș fi în locul tău.
Morții se agață de cei vii.
- Ce vrei să spui? - Încă îți simte prezența.
Tu îi cauzezi doar mai multă durere.
Dacă l-ai iubit cu adevărat, ți-ai accepta moartea și l-ai lăsa în pace.
Atunci dovedește-mi că sunt moartă cu adevărat.
Voi, ăștia.
Întotdeauna aveți nevoie de dovezi.
De ce arăt ca un cadavru?
Pentru că ești un cadavru.
Este timpul să accepți în cele din urmă adevărul.
Ești moartă.
Nu vei mai trăi din nou.
Sunt moartă.
Un coșmar?
Am avut cel mai nebun vis.
Am visat că am avut un accident de mașină și murisem.
Ai avut vreodată un vis în care erai mort?
Paul?
Ce faci?
Vorbește mai încet. O să trezești vecinii.
Tu nu ai vecini.
M-ai iubit vreodată? M-ai iubit?
Spune-o.
Spune că mă iubești.
O să răspunzi la telefon?
Eu? Nu. Probabil este pentru Eliot.
Întotdeauna este așa?
- Ce vrei să spui? - Credeam că atunci când mori
nu mai simți nicio durere.
Nu mai trebuie să te lupți.
Dar asta nu se termină niciodată, nu-i așa?
O să iau decedații de la spital.
Da. În dupăamiaza asta?
Va fi în regulă.
Este plăcerea mea, dle Miller. Mulțumesc.
Te las să îi iei lucrurile.
- Bine. Mulțumesc. - Bine.
Bine.
Așteaptă, vreau să-ți fac o fotografie.
Bine, zâmbește.
- Drăguț. - Hei, ți-am luat asta.
Este frumoasă.
Tu ești frumoasă.
Facem întrecere până la lac.
Nu joc micile tale jocuri. Nu.
O să fac să merite efortul.
Haide!
Ce faci?
- Nu-mi da drumul. - Nu am să-ți dau.
Nu am să-ți dau niciodată drumul.
Pentru ce este asta?
Gura lui... să rămână închisă.
Acum ochii.
Avea familie?
Da. Un frate.
El vine mai târziu.
A plâns mama când m-a văzut?
Îmi pare rău.
Dar Paul?
Asta nu mai este important.
Trebuie să știu.
Ne-am certat.
Am încercat s-o opresc.
Nu.
Nu, nu a plâns.
Ar trebui să te odihnești.
Devii mai slăbită. Este aproape timpul.
Pot să-ți pun o întrebare?
Da, desigur.
De ce murim?
Ca să facem ca viața să fie importantă.
- Dle Coleman? - Da?
Numele meu este Jack.
Bună. Bună, Jack.
De unde-mi știi numele?
Dna Taylor a fost profesoara mea.
Am văzut-o seara trecută.
Ce?
Am trecut pe lângă casa de pompe funebre
și...
dna Taylor stătea acolo.
La fereastră.
Purtând o rochie roșie.
Nu spune lucruri ca astea. Nici măcar nu are o rochie roșie.
- Crezi că mint? - Uite,
Jack, nu am dispoziția necesară, bine?
- Are nevoie de ajutorul tău. - Anna este moartă!
Profesoara ta este moartă.
Nu o mai pot ajuta.
Poate nu o mai iubești.
- Cum îndrăznești, nenorocit mic! - Hei!
Crezi că asta este amuzant, nemernic mic?
Stai acolo.
- Ești bine, iubitule? - Ce este în neregulă cu el?
- Dumnezeule. - Haide, să mergem.
Jack, îmi pare rău. Îmi pare rău, puștiule.
Îmi pare foarte rău.
Dnă Whitehall...
Susan.
Sper că ai găsit ce căutai.
Mi-a plăcut timpul petrecut împreună.
Anthony...
Anthony, întotdeauna confuz.
Cu ce te pot ajuta, dle polițist?
Aș vrea să văd cadavrul.
Frank Miller... Sunt fratele lui, Vincent Miller.
- Am sunat în dimineața asta. - Dl Miller, desigur.
Te rog, îmi pare rău pentru pierderea suferită.
Sper că nu este niciun deranj.
Aș vrea să îl văd înainte de înmormântare.
Da, da, nu este niciun deranj.
Fratele tău este aici.
Ai făcut o treabă minunată. Mulțumesc.
Ar trebui să ți-l amintești așa cum era.
Aia este profesoara, nu-i așa?
Da, da, foarte tragic.
Ceva nu este în regulă aici.
Nu este în regulă?
Zâmbetul lui.
Era puțin mai...
mare.
Zâmbet mai mare? Permite-mi.
Puțin mai mult.
Așa, da, mulțumesc.
Putem îndrepta asta. Mă bucur că am putut fi de ajutor.
Te deranjează să stau câteva minute singur cu el?
Nu, deloc.
- O să fiu afară. - În regulă, mulțumesc.
Îmi pare rău.
Eu... nu am...
Cred că ar trebui să plec acum.
Ne vedem la slujba de înmormântare?
Mulțumesc.
Tocmai ți-am spus. Asta a fost fratele tău.
Ai avut un accident. Ești mort.
De ce nu mă ascultați niciodată?
Nu, nu este un dar.
Este un blestem.
Am grijă de fiecare dintre voi ca și când ați fi copiii mei.
Spăl rahatul din corpurile voastre. Va îmbrac.
Încerc să fac totul ca să arătați mai frumos
decât arătați când trăiați și voi ce faceți?
Vă certați cu mine de parcă ar fi vina mea că sunteți morți,
de parcă ar fi vina mea.
Nu îmi mai vorbești acum? Ce?
Nu vrei?
Nu vorbești pentru că...
nu ai nimic de spus.
Și nu ai nimic de spus
pentru că ești un cadavru.
Nu.
Acum nu mai vreau să vorbesc eu cu tine.
Am plecat la școală.
Oprește cronometrul. Mai ai 25 de secunde.
Te-ai gândit bine, dar lasă-mă să-ți dau un sfat.
Cum este?
Îți este frică?
Jack.
Ai o empatie cu morții.
Ești atras de ei așa cum și ei sunt atrași de tine.
Ăsta este un dar rar.
Știu că ai văzut-o pe Anna.
Te înspăimântă asta, nu-i așa?
Ar trebui să fii înspăimântat.
Iisus a avut același dar.
El l-a înviat pe Lazăr
și a vorbit cu morții.
Ai vorbit cu dna Taylor?
Da.
- Ai vorbit și cu alții? - Da, cu mulți alții.
Care a fost primul cu care ai vorbit?
Mama mea.
Nu ar trebui să-ți fie teamă.
Alți oameni...
nu ar înțelege.
Ei nu pot vedea ceea ce vedem noi.
Te pot ajuta.
Te pot învăța.
Era la fereastră, purtând o rochie roșie.
Anna, îmi pare rău.
Deacon!
Dle Coleman, mă bucur.
Ea nu este moartă, nu-i așa?
- Dle Coleman? - A văzut-o cineva.
- Scuză-mă? - Unul dintre elevii Annei
a văzut-o la fereastră.
Te referi la Jack.
- Îl cunoști. - Desigur că îl cunosc.
Vine des pe aici.
Este un băiețel de 11 ani, dle Coleman,
și că toți băieții mici are o imaginație febrilă.
- Dacă vrei să mă scuzi... - Nu cred că și-a imaginat asta.
Cred că a văzut-o întradevăr.
Cu tot respectul,
poate vrei doar să crezi că a văzut-o.
Du-te naibii.
Anna!
Dle Coleman.
Anna!
- Anna! - Dle Coleman.
- Cred că ar trebui să pleci. - Anna!
Anna!
Este aici înăuntru, nu-i așa?
Dă-mi afurisitele de chei, te rog.
Anna!
Este moartă. Trebuie să treci peste asta.
Ea și-a acceptat moartea
și acum este liniștită.
Te rog, Anna, îmi pare rău.
Nu pot să fac asta.
Nu pot să trăiesc fără tine.
Anna! Deschide ușa, te rog.
Dle Coleman, este moartă.
Știu prin ce treci. Negarea este o parte firească a durerii,
dar trebuie să accepți că este moartă.
- Are nevoie de ajutorul meu. - Nu o mai poți ajuta.
Crede-mă.
Anna! Hei!
Dă-mi cheile. Dă-mi afurisitele de chei.
Dle Coleman, vrei să chem poliția?
O să te scutesc de efort.
Am nevoie de un mandat de percheziție.
Am nevoie de un afurisit de mandat de percheziție, Tom. O să mă ajuți, sau nu?
- Paul, stai jos. - Tom, nu am timp.
Stai jos.
Am primit un telefon de la Eliot Deacon.
Ai înnebunit naibii?
Nu mă lasă să o văd. O ține acolo. Nu este moartă.
A avut un accident de mașină, Paul. Mașina ei a fost avariată, îți amintești?
- Este jos. - Nu este moartă.
Tom, nu este moartă!
Aici este raportul medicului legist.
Paramedicii au anunțat decesul.
Au verificat doar dilatația pupilelor și pulsul.
Doctorul a semnat certificatul de deces fără să vadă cadavrul.
- Și? - Nu s-a făcut un EEG, nimic.
- Putea să o drogheze și... - Să o drogheze?
- Da! - De fapt, șefule,
există asemenea droguri.
Da.
Hydronium bromide, paralizează complet în câteva secunde,
ritmul inimii încetinește până devine aproape imperceptibil.
Mulțumesc. Tom, ascultă,
puștiul ăla, Jack, a văzut-o.
Și eu am văzut-o. Era moartă pe masă.
- Nu, nu! - Am mai văzut cadavre.
- Crede-mă, era moartă cu siguranță. - Nu, nu, nu!
Tom, ascultă, du-te acolo. Doar verifică locul.
În ce temei? Ai vreo probă?
Nu.
Dar... nu.
Ai ceva?
Cred că m-a sunat.
Te-a sunat?
Cu taxă inversă, sau de la mare distanță?
Termină naibii!
Lasă-mă să văd dacă am înțeles,
mai întâi lovești un afurisit de copil,
apoi îl ataci pe Deacon,
iar acum îmi spui
că prietena ta moartă
te-a sunat?
O iei razna, prietene.
Trebuie să te aduni.
Bine?
Da.
O să o vezi mâine la înmormântare.
Asta o să te ajute.
Așa te va face să închei cu asta. Ai nevoie de asta.
Trebuie să lași să treacă asta, Paul.
Trebuie să lași să treacă.
De ce trebuie să mă îmbrac?
Mâine este înmormântarea ta.
- Deja? - Ți-am spus,
ai doar trei zile.
Ți-am spus să-ți folosești timpul bine.
Am foarte multe regrete.
Nu am nimic, decât regrete.
Am vrut o viață diferită.
Atunci de ce nu ai făcut ceva în privința asta?
Am încercat.
Nu părea să se schimbe nimic.
Mă trezeam în fiecare zi.
Făceam un duș.
Conduceam în același trafic spre serviciu.
Veneam acasă.
Mă duceam la culcare.
Mă trezeam din nou.
Nimic nu era diferit vreodată.
Ce ai vrut cu adevărat de la viață?
Am vrut să fiu fericită.
Fericită. Toți spuneți că ați vrut să fiți fericiți.
Ce înseamnă asta?
Nu înțelegi că asta este ceea ce e important?
Eu... nu știu.
Ba da, știi.
Ești doar prea speriată să recunoști.
Nu vreau să mai vorbim despre asta.
- Vreau doar să se termine. - Ce ai vrut de la viață?
Nu știu naibii.
Ba da, știi. Ce ai vrut?
- Am vrut dragoste. - Ce ai vrut, Anna?
Am vrut dragoste.
Ai avut dragoste. Paul te-a iubit.
Nu înțelegi.
Am vrut să iubesc.
Am fost prea speriată.
Mama mea...
Când am fost mica am învățat că...
să iubești pe cineva înseamnă să suferi.
Așa că am hotărât să nu iubesc pe nimeni
ca să nu sufăr niciodată.
L-am îndepărtat pe Paul.
A crezut că nu îl iubeam.
L-ai iubit?
A fost singurul pe care l-am iubit.
Dar nu am putut să spun asta niciodată.
Apoi el a încetat să mă iubească.
Ce ai face dacă ai avea o altă șansă?
Nu știu.
Ei bine? Nu asta ai vrut?
Credeam că ești diferită.
Toți spuneți că sunteți speriați de moarte,
dar adevărul este că sunteți mai speriați de viață.
Mă bucur că sunt moartă.
Mă bucur că s-a terminat.
Ai spus că mă poți învăța.
Este doar o groapă în pământ.
- Este pentru... - Dna Taylor?
Exact. Pentru Anna.
- Locui ei este aici. - Pentru că este moartă?
Nu, pentru că nu mai are viață în ea.
- Ce vrei să spui? - Nu înțelegi?
Sunt singurul care poate vedea cum toate aceste cadavre rătăcesc fără țintă.
Tot ce fac este să urineze și să se răhățească,
sufocându-ne cu duhoarea lor,
nefăcând nimic cu viețile lor,
luând aerul de la cei care chiar vor să trăiască.
Trebuie să-i înmormântez pe toți.
Nu am de ales.
Acum suntem doi.
Este timpul.
Trebuie să fii foarte frumoasă la înmormântarea ta.
Asta îți va relaxa mușchii.
Îți va face pielea strălucitoare,
ca și când ai trăi.
Așa or să-și amintească toți de tine.
Pot să mă văd pentru ultima dată?
Desigur.
Ăsta este sfârșitul.
Ultima parte este cea mai dificilă.
Va trebui să înfrunți asta singură, dar...
vei fi în pace curând.
- M-ai mințit. - Anna,
am mai discutat asta. Îți imaginezi doar.
- M-ai mințit. - Anna, încă
te agăți de viață.
Anna!
Nu ceda temerilor tale acum.
- Nu ceda temerilor tale. - M-ai mințit.
Ești foarte aproape.
De ce m-ai mințit?
Foarte aproape.
Asta este.
Violetele...
erau florile ei favorite.
De unde ai știut?
Violetele păreau cumva potrivite.
Am venit aici astăzi
să ne-o amintim și să o jelim pe sora noastră Anna
și să mulțumim pentru viața ei.
Dumnezeule, așa cum stăm aici în tăcere în fața Ta astăzi,
să o încredințăm pe Anna pământului
și să-i încredințăm spiritul păstrării Tale
și ne alinăm unul pe celălalt în suferință noastră,
în mila Ta...
Eu sunt învierea și viața...
Ce este?
Este foarte rece.
Îmi pare foarte rău.
Nu fi speriată. Este mai bine așa.
Este în pace acum.
Ai spus că este în viață.
Nu am spus niciodată că era în viață.
Am spus doar
că am văzut-o.
Ai nevoie de un drum cu mașina?
Bine.
Ne mai vedem.
- Dle Coleman? - Da?
Nu uita să-ți pui centura de siguranță.
Imaginează-ți, Anna,
întreaga lume... mama ta,
logodnicul tău, prietenii tăi...
toți te-au îngropat.
Au pus o piatră deasupra cadavrului tău,
și-au luat la revedere de la tine
și s-au întors la televizoarele și la cinele lor
și la cumpărăturile din mall-uri gândindu-se
că asta nu o li se întâmple lor niciodată.
- Aș da orice... - Au spus că eu nu o să...
- Nu sunt... - Știu că nu sunt mort.
Gândește-te la asta, Anna.
Gândește-te la asta cât încă mai poți.
Nu.
Nu, nu.
Nu, sunt în viață.
Dumnezeule, nu, ajutor!
Rahat.
Nu crezi că ai băut suficient?
Du-te naibii.
Dle Coleman, cred
ar trebui să arăți mai mult respect.
Știu că nu era moartă.
Nu era?
Nu ai nicio idee ce se întâmplă când moare cineva,
ce se întâmplă cu corpul lui,
cu sufletul lui.
Crezi că Anna încă trăia după accident?
Poate ai dreptate.
Poate este încă în viață.
De ce nu te duci să afli singur,
dle Coleman?
Du-te și află
dacă este moartă
sau în viață.
Nemernic nebun!
Nenorocit nebun.
Nu mai ai mult timp.
Ce face?
Nu fi speriat.
Este mai bine așa.
Lăsați-mă să ies!
Haide.
Paul!
Nu.
S-a terminat?
Da, Jack, s-a terminat.
Bine.
Anna?
Bine, Anna. Anna, sunt aici.
Sunt aici.
Dumnezeule.
Anna.
Bine.
Iubito, te rog, te rog.
Te rog.
- Paul? - Dumnezeule.
Iubito. Slavă Domnului.
- Paul? - Da, da.
Te-ai întors după mine?
Da. M-am întors după tine.
- Ești în siguranță acum. - Te iubesc.
Întotdeauna te-am iubit.
Ce este zgomotul ăsta?
Este doar foarfeca pentru hainele tale.
Eliot tocmai le pune pe masă.
Unde sunt?
Ești la firma de pompe funebre.
Ești mort.
Nu sunt mort.
Ai avut un accident de mașină. Ai ieșit de pe șosea
și ai lovit un copac.
Am văzut-o pe Anna.
Ai îngropat-o vie.
Nu ai ajuns la cimitir.
Și nu ai văzut-o niciodată pe Anna.
- Ești mort. - Nu sunt mort.
Voi,
spuneți toți același lucru.
Nu sunt mort.
Subtitrarea: Thunder_oc/Avocatul31 Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro