FII GENEROS
Bine, vino puțin mai aproape. Mișcă-ți capul puțin.
Bine, rămâi în poziția asta.
- Nu pot până la sfârșitul lunii. - Serios? Păcat.
- S-ar putea să termine până atunci. - Știu.
Revista New York a făcut o listă și ei au ieșit pe primul loc.
Am citit.
Rebecca, te duci să vezi frunzele? Frunzele.
În Nord? Își schimbă culoarea, știi?
Nu.
Îmi cer scuze pentru miros.
Am deschis câteva geamuri, dar mirosul persistă.
E în regulă.
Mama era mereu răcită, așa că...
Majoritatea geamurilor erau bătute în cuie.
Da.
Nu se prea asortează,
dar sunt în stare bună.
Toate sunt tapițate.
- Cât de vechi? - Antice. Bucăți de epocă.
E destul de trist.
Arcurile par să fie desprinse.
Bine.
Nu cumpărați și lucrurile mici, nu?
Haine și bijuterii, nimicuri?
Nu, doar... Doar mobila și piesele de artă.
- Uneori, și vase. - Cel mai bine e să scapi de ele.
De toate odată, nu?
Da...
Probabil sunt nimicuri. Sunt o persoană ocupată.
N-ar trebui să-ți faci griji pentru asta.
Da, probabil o să arunc ceva de mare valoare, ca asta...
- Și nici măcar n-o să știu, nu? - Nu, nu prea cred.
- Ai de gând să păstrezi locul? - Nu, nu...
- Îmi place în suburbii. - Da.
E mare pentru oraș.
- Dacă îți place la oraș. - Da.
E o masă de lemn ovală...
- Bună. - Bună.
E ciudat de cald azi, nu?
Eu lucrez înăuntru.
În general, trebuie să ieși afară ca să ajungi la serviciu.
Și să ieși afară când pleci de la slujbă.
- Ce-ți mai face bunica? - Minunat. E foarte bine.
Bine.
De ce ne urăște așa de mult? Ce i-am făcut?
Te vede pe tine, vede moartea. Ești un vultur.
Faptul că noi cumpărăm apartamentul nu are niciun dezavantaj.
Bunica ei poate locui acolo, nu îi deranjăm.
- Ești o sfântă. - E așa de trist...
- Ce? - Bătrâna.
Andra, adică. Iese vreodată din casă?
- Ce-i așa de distractiv afară? - Lumea, scumpo? Viața?
- Poate e fericită. - Nu.
Spui asta ca să ai o scuză că nu-ți pare rău pentru ea.
De ce ar trebui să-mi pară rău?
- E la sfârșitul vieții. - Nu e vina mea.
Dumnezeule!
- Tratamentul de coșuri nu are efect. - Nu vrei să folosești ce ți-am spus.
Deci o merit?
- Încerc doar să te ajut. - Nu mă ajuta.
Nu știu de ce nu te duci la Associated.
Ba știi.
Dacă ar fi vorba de banii tăi, ai merge încă cinci străzi.
Da, sunt 10 străzi. Și nu, n-aș merge.
Când își mai revin picioarele, o să mă duc eu.
Actorul premiat cu Oscar, George Clooney, are tot. Frumusețe, șarm...
Bunico, ce vrei să faci de ziua ta?
Eu și Mary te scoatem în oraș.
- Mary? - Da. A fost foarte ocupată.
... echipă profesionistă?
Informații inutile, dar fascinante, despre celebrități.
George a fost născut pe 6 mai 1961, în Lexington, Kentucky.
Tatăl lui, Nick, e prezentator de știri, iar mama lui...
- Bună. - Bună.
Bine. Îmi poți spune ce e un medalion?
- Atunci când câștigi ceva. - Arată groaznic.
- Vrei unul? - Desigur. Mulțumesc.
Trebuia să vezi cum era îmbrăcată azi.
O rochie fără spate. Și are un spate uriaș.
Ca un tip, știi?
Știi, Mary, e ciudat felul în care o urmărești.
Nu o urmăresc, trec pe lângă magazinul ei
și pot să văd cum e îmbrăcată.
Ce facem de ziua bunicii?
Orice. Nu mai moare odată?
Haide, Mary, dacă ar spune cineva așa ceva despre tine?
Probabil s-a spus deja.
Cred că o să-i cumpăr o cămașă de noapte.
- Cât? - Nu știu.
- Are una veche și urâtă. - O să-ți scriu un cec.
Îi știi pe vecini?
Se uită la mine, parcă întrebând: "Nu mai moare odată?"
De ce n-ar face asta?
- Pentru că e greșit. - Crezi că, dacă nu cumpărau casa,
bunica nu ar fi murit? Care-i diferența?
- Îmi place textura. Da. - Da? E confortabilă?
- Cam rigidă. - Serios?
Da.
- Frumoasă, nu? - Da.
- Minunată. - Da.
Tocmai am refăcut pernele.
Am găsit material original pe internet.
Un sul întreg.
Cât?
- Să verific. - Bine.
Ce are piesa aia?
- Nu e confortabilă. - Atunci, să nu o vindem.
E surprinzător de confortabilă. Ia loc. Stai puțin.
- De ce ai făcut asta? - Poate i se pare confortabilă.
- Imposibil. - Nu știi asta.
E 1.200.
Costă 1.200 de dolari.
- Să o păstrez? - Nu, mă mai gândesc.
- Bine. Bună, scumpo. - Bună.
Ați văzut-o pe aceea? Nu are brațe.
Bună, scumpo.
Am văzut niște blugi pe care-i vreau.
Serios? Pentru ce?
Sunt drăguți.
- Cât? - Două.
- Două sute de dolari? - Tu atât cheltuiești.
Eu sunt adult.
Nu are sens. Atât costă blugii.
Abby, nu cheltuiesc 200 de dolari pe o pereche de blugi
pentru fata mea, când pe strada noastră sunt 45 de oameni fără casă.
Ce legătură are asta? Lor nu le trebuie blugi.
- Abby... - Bună, scumpo.
- Ești frumoasă. - Desigur.
- Ce-ai făcut în weekend? - Am mers cu soția la Woodstock.
- A fost frumos? - Incredibil.
Copiilor nu le-a păsat, dar nouă ne-a plăcut.
Rebecca, te duci să vezi frunzele?
- Nu. Nu prea cred. - Ar trebui.
Sunt spectaculoase. Și sunt spre sfârșit.
Data viitoare când mergem, te invităm și pe tine.
Bine. Mulțumesc.
Scrie aici că ai fost născută în New York.
Da, în Village.
Crezi că e bine să crești în oraș?
Da. Adică...
Am văzut multe lucruri pe care n-ar fi trebuit să le văd,
dar m-am maturizat mai rapid.
Și am fost foarte independentă, lucru care, într-un fel, e benefic.
Cred că e un loc groaznic să crești copii.
Da. Da.
E murdar, zgomotos și plin de criminali. Și din ce în ce mai rău.
Și asta e adevărat.
Da.
E ciudat. Ai spus aici, în chestionar,
că ești șatenă.
Da.
E mai degrabă șaten-închis.
Eu cred că e șaten.
Nu, nu i-aș spune șaten. Ești aproape brunetă.
Da, dar e șaten. Nu am mințit.
E un șaten foarte închis.
Muncim mult. Suntem la jumătatea celui de-al doilea sezon.
Muncim din greu și sperăm.
Te atrage?
Fă-mi pe plac.
- O să-i treacă. - Îi trece.
Da.
Nu va arăta bine când va îmbătrâni.
Cum adică? La 27 de ani?
- Mai mult spre 30. - Frumos...
Howard Stern și-a tuns părul pubian azi.
Nu vrea ca părul să fie mai lung decât penisul.
Al naibii Howard!
Obișnuiai să citești cărți.
- Mă rog, reviste. - Nu-mi strica dispoziția.
Îmi faci un masaj, te rog?
Iisuse! Cum a ajuns ăsta într-un asemenea hal?
Ai un deget complet orizontal.
De parcă nu știam...
Du-te în partea cealaltă, amice. Întoarce-te, nu e prea târziu.
Îmi place.
Pe naiba!
Superpaginile mele
Oportunități de voluntariat New York, NY
NYC Asistenți tineri Școala pentru orbi Batvia
VA linia de voluntariat Banca pentru animale
Ai un păr frumos.
L-am lăsat să se albească la 40 de ani. De ce să mă prefac?
Unii oameni spun că te face să pari mai bătrân.
Probabil e adevărat.
Nu mi-a plăcut ideea de chimicale la mine în cap.
Și nu mi-a plăcut culoarea pe care o alegea toată lumea.
- Îi spuneam roșu-menopauză. - Da.
Știu ce spui.
Asta are și bunica mea.
- Câți ani are? - Va face 91 săptămâna asta.
Bine. Doar puțină compresie.
Păstrează poziția. Încearcă să nu respiri.
Eugene...
Eugene, scumpule...
Ea e Rebecca. Rebecca, el e nepotul meu. Un înger.
- Bună. - Bună.
- Poți să o vezi? - Ce?
Aura mea.
- Mi-a părut bine. - La fel.
Ce-a fost asta?
O sută de miligrame de sodiu? N-ar trebui să cumperi așa ceva.
- Ar trebui să le gătești separat. - E același lucru.
- Nu, cred că durează mai mult. - E o conversație fascinantă.
- Ai fost la bronzat azi? - La solar.
Mary, îți face rău. Ar trebui să știi asta mai bine decât oricine.
Sunt foarte atentă. E mai bun decât razele naturale.
Nu.
- Ți-ar prinde bine ceva culoare. - Nu vreau cancer.
Nu faci cancer de la machiaj.
- Cine e? - Sunt Alex, vecinul.
Andra, mergem la farmacie. Ai nevoie...
Bună. Ne ducem la farmacie.
Vrei să îți luăm ceva, dacă tot mergem?
- Bună, Andra. - Perfect.
Sper că nu mergeți la Windsor. Sunt escroci.
- Metro. Metro. Metro Drugs. - Mergem la Metro.
- Da. - E mai bine.
Te-ai îngrășat.
- Poftim? - Te-ai îngrășat.
Mulțumesc.
- Ce? - Mulțumesc!
- Venim imediat. - La revedere.
Iisuse!
Uite ce-i trebuie! E constipată.
E bătrână.
Firele de păr de pe bărbia ei. Le știi? Cele groase și negre?
Pe fața ei. Până sus spre nas.
Și eu am fire de păr în bărbie.
O să facă 91 de ani.
Știu. E incredibil. Cine ar fi crezut?
Trebuia să cumpărăm apartamentul tipului de jos.
- Cine? - Cel de sub noi.
Martin sau așa ceva. Avea doar 79 de ani.
- Nemernicul a murit? - Da.
Nu. Pe două etaje ar fi costat prea mult.
Poftim!
- Mulțumesc, scumpo. - Cu plăcere.
Alex! Alex!
Ce?
Chiar acolo, pe partea cealaltă a mesei albe, te rog.
Un pic mai încolo. Perfect, perfect. Mulțumesc.
E superb. Dumnezeule!
Cred că l-a ținut în plastic 50 de ani.
- Bună treabă! - Mulțumesc.
- Ce e aia? - Nu sunt sigură.
Puneți-I chiar pe baza de acolo.
E minunată.
Ia te uită!
Cât cerem pe asta? Patru?
Mai mult. Cinci?
Șase, șapte. Opt.
Mă simt vinovată.
- Cine ne-a trimis asta? - Am luat-o noi pentru Andra.
E ziua ei în curând. M-am gândit s-o invităm la cină.
- Glumești. - Nu.
Și pe nepoatele ei nefericite, de asemenea.
Sună distractiv.
Nu vreau să avem energii negative chiar lângă noi.
Mă simt groaznic.
Știi cine am auzit că avea niște lucruri grozave? Tipul mort.
- Cel de jos? - Da.
- Să mergem. - Îmi pare rău de tatăl tău.
Era bolnav.
- Era bătrân. - Da.
Am luat numărul de la administrator. Sper că e în regulă.
- Da. - Bine.
Nu știu dacă veți vrea din aceste lucruri.
Sigur sunt câteva obiecte pe care le putem folosi.
Da?
Sunt de modă veche. Nu credeam că mai vrea cineva așa ceva.
Presupun că l-ați cunoscut. Pe tatăl meu?
A locuit aici mult timp.
- Da, era un om de treabă. - Martin era minunat.
- Da. - Un om minunat.
Ce vei face cu apartamentul?
L-au cumpărat vecinii. Cred că vor să le unească.
Probabil sărbătoresc acolo.
- Nu. - Nu.
Cât au plătit?
Ce?
Îmi pare rău. Am fost deplasată.
Kate! Iisuse!
Îmi pare foarte rău...
Ne-ar fi aruncat corespondența dacă era pusă în cutia lui din greșeală.
Sigur știa cine suntem?
Sigur că știa. Nu-i păsa.
Doamne! Asta s-a întâmplat cu toate revistele mele.
E vina lui că mă uit așa de mult la televizor.
Acum e mort, deci poți reveni la cititul revistelor.
Știi, mi-aș dori ca bunicul tău să fie încă în viață,
să petreci timpul cu el așa.
Cred că e tatăl lui.
- Tipul acela e bătrân. - Tu ești bătrân.
Da, dar eu nu arăt...
Nu arăt așa.
- Ne faceți nota? - Așa arăt și eu?
- Desigur. - Mulțumesc.
- Avem Pepto? - Nu știu.
Nu știu dacă locul acela e așa de bun cum credem noi.
Nu cred că e cunoscut pentru hamburgeri. Stai o clipă.
Mă scuzați, domnule.
Vă e foame? Ați vrea asta?
Aștept o masă.
Îmi cer scuze. Îmi pare rău.
- Îmi pare rău. - Îmi pare foarte rău.
- Îmi cer scuze. - Ne pare rău.
- Ai înnebunit? - Părea că nu are casă.
Părea ca un om de culoare care așteaptă o masă.
- Bună. - Bună.
- Speli rufele bunicii tale? - Da.
- E scârbos? - Cum adică?
Chiloți de femeie bătrână.
- Nu mă prea uit. - Bună idee!
Am auzit că veniți pe la noi mai târziu.
Da.
- Tare! - Da.
Bună, doamnelor.
Minunată zi!
Mă duc să văd frunzele.
La revedere.
Frunzele... Ce-i cu oamenii ăștia?
- Știu. - Cui îi pasă?
- Mie, nu. - Serios.
Te pot ajuta?
N-ar trebui să cereți așa de mult pentru blugi.
Te ajut eu.
Când îmi voi repara ochii, o să pot s-o fac singură.
Bunico, n-ai nimic de băut aici.
- Cine vorbește? - E Mary. Caută alcool.
- E mizerie aici. - Eu fac curat.
Asta are botulism.
Mai exact, de ce mergem acolo?
Ca să o otrăvească pe bunica și ca să-i demoleze apartamentul.
Atunci, să ne mișcăm rapid.
Poftim!
Ce e asta?
E cadoul de ziua ta, de la noi două.
Haide, deschide-I!
O țin eu.
Așa!
Prea elegantă.
Îți place? Uită-te la ea.
Ce o să fac cu ea?
- O să dormi în ea. - Spune "mulțumesc", bunico.
- Am spus. - Nu. De fapt, n-ai spus.
E în regulă. Doar...
M-am gândit că a ta e atât de veche, încât...
O păstrez pentru o ocazie specială.
Ce ocazie specială ar putea fi?
E prea elegantă ca să dorm în ea.
Intrați! Bine ați venit!
- Ce-i mirosul ăsta? - E aglomerat aici.
Bunico! Iisuse!
- Miroase a ars. - Da?
Te aude toată lumea. Scuze. La ea miroase mai rău.
La mine nu miroase.
Urina și mucegaiul nu au miros. Unde îmi era mintea?
Mary!
La mulți ani, Andra!
- Vă aduc ceva de băut? - Aveți vin?
Cred că avem.
Bună! Sunt Alex!
- Mary. Îmi pare bine. - Bună.
- Bună, Mary. Unde te-ai bronzat? - Știi tu...
- Stă la solar. - Mă duc la Sheep's Meadow.
- Stă la solar. - Și mă duc la Sheep's Meadow.
- Oricum, e frumos. - Mulțumesc.
Abby! Dă-ți căștile jos, te rog!
Avem musafiri.
Ce faci aici?
Nu înțeleg.
Nu ies acolo cu chestia asta pe nas.
- Nici nu se vede. Haide! - Nu se vede?
Mamă, îmi înghite toată fața. Cum să nu se vadă?
Ți-am spus să nu mănânci cartofi prăjiți și mâncăruri cu grăsimi.
- Nu contează. - Te rog, vino, Abby!
Arăți bine.
Bine, doar... Lasă-mă să-ți explic,
ca să înțelegi. Știi că nu sunt nebună.
- Dacă ar fi mai tânără decât mine... - E mai tânără decât tine.
Dacă ar fi mai frumoasă, aș înțelege, dar nu este.
Și are un bronz făcut cu soluție, mi-am dat seama.
Dar cea mai rea parte e spatele.
- Ce-i cu spatele ei? - E musculos. Lucrat.
- Și poartă bluze mici. - Nu e bine.
- E o mare problemă.
Un spate mare nu e un lucru bun.
Gata, destul despre spatele bietei fete.
- Încă îl iubești? - El s-a despărțit de ea.
- Nu, nu așa s-a întâmplat. - Ba da.
Nu înțeleg. Cum o vezi așa de des?
Lucrează într-un magazin, lângă locul de muncă al lui Mary.
- Și tu cu ce te ocupi, Mary? - Lucrez la un salon.
Se numește Skintology.
- Tratamente faciale. - Interesant.
Și tu cu ce te ocupi, Rebecca?
Fac mamografii. Sunt tehnician radiolog.
- Dar nu ești doctor. - Nu, nu sunt doctor.
Dar... Dar nici tu nu ești doctor.
N-am spus că sunt.
- E interesant? - Dacă îți plac sânii... este.
Meseria ta e să spargi puncte negre, așa că...
- Ce nu e în regulă cu sânii? - Nimic.
De ce vorbim așa?
Deci e interesant?
Îmi plac oamenii, pacienții.
Îndrăgostită de șef.
Poftim?
Abby! Abby!
Scumpo, ai chiloții pe cap, draga mea.
Are un coș, pe care eu nici nu-I văd.
Abby, te rog, dă-i jos!
Ea cine este? E amuzant?
Ar trebui să vii la salon, pentru un tratament. Te ajută.
- Ești nepoliticoasă. - Lasă-mă să văd.
Haide! Am văzut de toate.
E mare.
- Serios? - E beată.
Nasul tău e aproape umflat. E oribil.
- Mary. - Nu, prefer să recunoască cineva.
Măcar așa nu mă simt nebună.
Jumătate din timp, eu mă simt nebună.
- Nimeni nu spune adevărul. - Ar trebui.
Dacă ai o tunsoare urâtă, oamenii ar trebui să recunoască.
Dacă o operație doare, trebuie să-ți spună. E mai rău când n-o fac.
Urăsc când oamenii nu spun "sănătate".
Știi ce urăsc eu? Când ești într-un magazin
și ții ușa pentru persoana din spatele tău,
dar aceasta nu ține ușa pentru persoana din spate.
Stai acolo ca un portar.
- Și nu spun "mulțumesc". - Nu. De ce ar face-o? Nu exiști.
Uneori, am impresia că sunt invizibilă. Vrei?
Da.
Ce facem? Ce e?
- Îi dăm cam 200 de Crăciun. - Nu-i dau nimic.
De-asta nu va repara nimic pentru tine.
Dacă repară ceva pentru mine, îi dau bani.
Au 12 copii.
Nimeni nu l-a pus să facă asta.
Sunt foarte săraci. Locuiesc în apartamentul din subsol.
- Cred că soția e în scaun cu rotile. - N-am văzut-o niciodată.
- Nici eu. - Sunt sigură.
Și cum fac atâția copii?
Oamenii pot să facă sex și dacă sunt în scaun cu rotile, bunico.
Nu?
- De ce te uiți la mine? - Nu știu.
E un unsuros.
Adică e portorican.
- La mulți ani, Andra! - Ești prea drăguță.
- Și ăsta e pentru tine. - Sper să-ți placă.
Vrei să sufli în lumânare?
Pune-ți o dorință.
Sunt niște produse frumoase.
Folosesc Olay.
- Le iau eu. - Nu, nu vei face asta.
Mulțumesc. E foarte drăguț. Îi plac la nebunie.
Nu știe să le folosească încă. Poftim, mănâncă niște tort.
Ce veți face cu apartamentul bunicii?
Nu ne-am prea gândit la asta.
Vreți să spargeți, să faceți sufrageria mai mare?
O baie nouă, o bucătărie... Oricum trebuia să renovăm.
Va trebui să schimbați faianța de acolo.
E plină de mucegai.
- Eu aș schimba totul. - Sunt sigură că o vor face.
Tu vei fi moartă, deci nu trebuie să-ți faci griji.
Spuneți-mi ce altceva mai vreți să faceți.
Kate, o să adaugi un dormitor?
- Mary, taci! - Ce?
- Adică... - Bunico...
Ne pot arăta ce vor face cu apartamentul tău?
Kate, ce altceva vei face? Ce părere ai?
Unde o să extindeți mai exact?
Vom sparge peretele acela,
iar acolo va fi dormitorul principal. Acolo va fi camera de spălat.
- Unde? - Chiar acolo.
E grozav. E foarte greu să speli rufe la oraș.
Este. Dormitorul va avea și o baie...
Sunteți norocoși.
Un dulap mare.
- Va fi minunat. - Da, știu. Abia aștept.
Cum adică? Putem aștepta. Nu e niciun fel de grabă.
Cum e tortul? Cum e tortul, Andra?
Uscat.
Ai fost beată. E jenant.
- Nu eram beată. - Mereu ești beată.
- Ai flirtat. - Tu nici nu știi cum se face.
- Ești alcoolică. - De ce le spui tuturor
că mă duc la solar?
Pentru că minți. Și pentru că te duci.
- Și? Nu deranjează pe nimeni. - Ești rea cu bunica.
E a naibii.
- Cum o faci în scaunul cu rotile? - Presupun că te duci în pat.
Dacă picioarele nu funcționează, partea din mijloc ar putea, nu?
- E mai groaznică decât am crezut. - Da.
Nici nu o cunoști pe nevasta lui.
Andra.
Cumplit.
- Îmi pare rău pentru Rebecca. - Mă simt mai puțin vinovat.
- Că aștept să moară. - Vrei să moară.
Rahat!
- Nu putem să îi punem perna pe cap? - Și să începem construcțiile?
Ai flirtat cu sora.
Știu.
Nu știu de ce. E o nemernică.
Pentru că e tânără și drăguță.
- Bună. - Ieși.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
O să schimb firul rapid.
Alex, vino aici o secundă.
Altcineva vinde masa aia cu 5.000 de dolari.
E grozav. Cât ai plătit pentru ea?
Patru mii, pentru întregul apartament.
Tipul habar nu avea?
Nu voia să-și bată capul.
Atunci, nu-ți face griji.
Să-mi spuneți dacă pot să vă ajut cu ceva.
- Da. Mulțumesc. - Desigur.
Alex?
Cum de nu îți pasă?
Pentru că e în regulă.
Bine.
Îmi aduc aminte când era la modă.
Nu-mi plăcea atunci, nu-mi place nici acum.
- Cât costă aceasta? - De ce întrebi?
- Aceea e 8.000. - Bine.
- E o piesă superbă. - Înțeleg.
- Se pot face multe lucruri cu ea. - Mulțumesc.
Desigur.
- Bine ați venit la Skintology! - Mulțumesc.
- Mary e disponibilă? - Care Mary? Avem două.
Bună!
- Ce mai faci? - Bine.
- Pe aici. - Bine.
N-au făcut o poză clară sau ceva de genul ăsta.
Nu. Se mai întâmplă. Nu înseamnă nimic.
Îmi pare rău că l-am târât pe nepotul meu înapoi aici.
E o persoană ocupată. Dar e singur.
N-are niciodată o prietenă, nu știu de ce.
- Tu ai un prieten? - Nu.
Încerc.
Nu ești genul care să încerce.
Am fost la vreo două întâlniri stabilite pe internet.
- Cred că e groaznic. - A fost.
M-am gândit că, dacă Howard Stern își face un tratament, pot și eu.
Știi că și-a făcut operație la nas.
Arată grozav. Și n-o să-i treacă.
Știu. Îmi place mult Howard.
Și mie.
Pentru ochi. Închide-i.
Frumos!
- Îmi place Artie. - Știu ce spui.
Mă ucide.
Aș vrea să-I aud toată ziua, dar sunt forțată să ascult New Age.
Îmi vine să mă sinucid.
Ce fel de tip spune lumii că are un penis mic?
Cât de tare să fii?
Într-un fel.
- Ai o piele frumoasă. - Mulțumesc.
Era groaznică în copilărie.
Biata Abby! Are fața plină de coșuri. Cred că e ereditar, nu?
Nu te învinovăți. Vom lăsa aburii să-ți deschidă porii.
E tratamentul european.
Masaj pe mâini și pe umeri.
Vrei?
Desigur.
E în regulă. Le iau eu.
Nu știam că vei face asta.
Nici eu.
- Mai vrei tratamentul? - Da, te rog.
- Scuză-mă. Mă poți ajuta? - Desigur.
Frumoasă, nu? Stare perfectă.
Cât ceri pentru ea?
Cinci mii cinci sute.
Ce spui de cinci mii?
Bine.
- Bună. - Ai promis că azi.
- Ce am promis? - Blugi.
- Fără certuri. - Fără certuri.
Unde ai găsit asta?
- Culori neobișnuite. - Da.
Scuză-mă.
Ai idee dacă e totul în regulă cu bunica mea?
Va trebui să vorbești cu doctorul.
Probabil că a văzut ceva și vrea să se asigure că nu e nimic.
- Rebecca, nu? - Da.
- Eugene. - Bună. Din nou.
- Bună. - Bună.
- E minunată bunica ta. - Da, este.
E și destul de evidentă. Vrea să te invit în oraș.
Da.
Vreau să spun că și eu vreau.
- Dar? - Niciun "dar".
Ai vrea să ieși cu mine?
Desigur. Da. Mulțumesc, da.
Bine. Ne putem gândi la ceva distractiv.
De fapt, știi ceva? Am eu câteva idei.
Salutare, domnule!
- Ce mai faci? - Bine.
Cinci dolari?
Tu trăiești pe trotuar?
Nu sunt răi.
Nu, scumpo, nu sunt. Întoarce-te.
- Cred că sunt buni. - Sunt groaznici.
- Ba nu. - Arăt ca o vacă.
Bine. Încearcă-i pe ceilalți.
- Haide! - Ce rost are?
Abby, fă-o!
- Crede că e grasă. - Taci.
Îmi plac ăștia. Cred că arată bine și la spate.
Sunt la modă oricum, nu?
- Ăștia sunt buni. - Oribili. Mă simt ca un cârnat.
Eu zic că sunt drăguți.
- Crezi că sunt drăguți? - Da. Așa cred.
- Ai ochi în cap? - Nu-mi vorbi așa.
Înseamnă că ai impresia că arăt ca naiba mereu.
- Nu trebuie să-ți cumpăr nimic. - Atunci, n-o face.
- Cum îndrăznești? Plec. - Pa!
- Cumpără-ți singură blugi. - Aș face-o, dacă aș avea bani.
Mă scuzați, închidem în curând.
Nu puteți sta aici toată noaptea.
A fost foarte obraznică. Nu știu ce să fac.
Te doare stomacul?
Da, puțin.
- Unde ai fost? - La magazin.
- Așa de târziu? - Orele de toamnă.
Du-te și plimbă-ți câinele.
- Bună. - Bună.
- Bună. E mereu acolo. - Da. Nu zău!
Mama aproape o întreține.
- Cum adică? - Mereu îi dă bani.
Cum crezi că are o persoană fără casă un ruj Chanel? E oribil.
Mama ta îi dă ruj Chanel?
Vrea să salveze lumea.
Odată, a lăsat o femeie să facă duș în apartamentul nostru.
Mama ta? Drăguț din partea ei.
Da. Până când femeia și-a făcut nevoile la mine în dormitor.
- Dumnezeule! - Știu.
Putea s-o facă în camera ei. Ea a primit-o.
O cuprinde emoția doar când merge pe stradă.
"Dumnezeule! Omul acela nu are cap.''
"Dumnezeule, femeia aceea e dezgustătoare."
E jenant.
- Ești apropiată de mama ta? - Nu am una.
- Adică e moartă. - E groaznic.
- Cum? - S-a sinucis.
Câți ani aveai?
Mary avea 20. Eu aveam 15.
Eu am 15.
Și tatăl tău? Cred că a fost furios.
Nu, a plecat când eram foarte mici.
E pe undeva, dar nu știm unde.
- Și cu cine ați locuit? - Eu am locuit cu bunica.
Ce dezgustător!
Nu?
Și acum suntem doi oameni care se plimbă cu rahat într-o pungă.
Dacă nu am fi avut câini cu noi și am fi făcut chestia asta?
Ar fi dezgustător. Doar pentru că avem câini, e normal.
Nu m-am gândit niciodată la asta.
Vii la bunica ta în fiecare seară?
Aproape.
- Sora ta de ce nu vine? - Nu o place așa de mult.
Mary e tare. Și e frumoasă.
Crezi că mă poate ajuta cu problemele de piele?
- Te pot ajuta să găsești ceva? - E în regulă, doar mă uit.
Spune-mi dacă ai întrebări.
Mulțumesc. E grozavă.
Da.
Ce te face să crezi că e momentul să lucrezi ca voluntar?
În viața ta, vreau să spun.
Ceva îmi spune să o fac.
Vreau să ofer ceva cuiva.
Mi-e ușor să ofer bani, dar...
- Vreau doar s-o fac. - E grozav.
Majoritatea celor de aici nu sunt vizitați de familie.
Dacă sunt, în general se întâmplă o dată sau de două ori pe an.
Le place să stea de vorbă.
Și, bineînțeles, facem tot ce putem. Mereu vrem să-i înveselim.
- Să-i înveseliți? - Nu vrem să fie deprimați.
Uneori se gândesc numai la moarte, așa că vor să vorbească despre asta.
Și noi n-ar trebui să facem asta?
Îi întristează.
Și asta e zona comună.
Aici ne uităm la filme sâmbătă seara.
Rezidenții joacă ceva sau stau pur și simplu.
- Poți să joci ceva cu ei. - Desigur.
- Bună. - Bună, Sandy.
Bine.
Maureen? Ea este Kate. S-ar putea să fie voluntară aici.
Bună, Maureen.
- E foarte cocoșată. - Are artrită reumatică.
Dumnezeule! E dureros? Pare foarte dureros.
Da. Dar încercăm să fim veseli și optimiști atât cât putem.
Da. Da.
E în regulă. Bine. Haide! Pa, Sandy!
Nu vreau să cunosc pe nimeni la vârsta mea.
Nu trebuie să fii prietenă cu ea.
Sunt sigură că are aceeași părere despre mine.
De ce ar vrea două bătrâne să fie prietene la vârsta asta?
Doar ne plimbăm, bunico.
Haide, frunzele vor fi foarte frumoase, nu?
Cred că au ajuns.
Doamnă Portman, îmi pare rău. Am auzit de rezultate.
Când vă veți opera?
Operația e programată pentru luna viitoare.
Înțeleg.
Ce ai?
Cancer. O tumoare mare.
Groaznic.
Sânul va dispărea pur și simplu.
Dacă o să ai un iubit pe urmă, ce faci?
Ești amuzantă, Andra.
Vezi? Ea crede că sunt amuzantă.
- Îmi pare rău, doamnă Portman. - E în regulă. Sunt o bătrânică.
E o tragedie când e vorba de cineva tânăr.
Și eu am fost norocoasă.
Cancerul nu e un noroc.
Bine, înainte de cancer.
- Ai un băiat frumos. - Mulțumesc, Andra.
E adevărul.
- Dar e foarte scund. - Bunico!
E bine. Altfel, nu te-ar fi plăcut, dacă ar fi fost înalt.
Becca e o fată minunată, sunt sigur că mulți o observă.
Ce am spus? N-am spus nimic.
Desigur. Cum e sandvișul, bunico?
Al meu nu e bun.
Bine. Al meu e bun. Vrei din al meu?
- Tu vrei din al meu? - Nu, și al tău arată rău.
Ți-au rămas mulți prieteni, Andra?
N-a mai rămas nimeni.
Am avut prieteni. Nu mulți.
Am fost foarte selectivă.
Bravo ție! E bine să fii selectiv.
Mulți oameni erau invidioși.
Pentru că eram deșteaptă.
Oamenii mă confundau de multe ori cu o profesoară.
N-am terminat liceul, dar oamenii credeau că sunt deșteaptă.
Înțeleg.
Deci...
Cred că ar trebui să fie pe undeva pe-aici.
Nu poate fi aici.
Poate am trecut pe lângă.
Poate am întârziat sau poate a fost prea cald.
Ce face toată lumea?
Ne uităm la peisaj.
Nu e nimic.
- E... - Doamne!
- Aici e vârful. - Da, acesta e locul.
Dumnezeule!
E frumos. Bunico!
Bunico!
E pentru fiica mea.
- Câți ani are? - 15.
- Trece printr-o perioadă dificilă. - E drăguț că-i cumperi așa ceva.
O să-i placă la nebunie.
- E foarte drăguță. - Îți place?
De unde ai luat-o? Poppy! Ce căutai acolo?
- Nu e drăguță? - Este. E minunată.
Mulțumesc.
Oricâtă cremă pun pe ele, mereu sunt spărturi.
Poate ar trebui să mă duc la fata aia la salon.
Să fac un tratament cu parafină.
Sau ceva de genul ăsta.
- Face tratamente faciale, nu? - Cine?
- Despre cine vorbești? - Despre nepoata bronzată.
- Tu despre cine vorbești? - Aceeași persoană.
- Face tratamente faciale? - Așa a spus.
Sincer, Mary, au fost minunați.
Parcă luaseră foc.
Trebuia să te dai cu cremă protectoare.
- De ce? Nu cred că m-am ars. - Ba da.
Ai putea să ai urme permanente de la soare.
Mary, nu ești la serviciu.
Nu e doar munca mea. Cred în ceea ce fac.
- Haide, tu faci băi de soare... - Cu cremă.
Arăt mai bine colorată.
Știi, ești frumoasă. Nu ai nevoie de bronz.
Nu mă pot opri.
Doar că...
Mă bucur că te-ai distrat.
Poate că Eugene are un frate sau un prieten.
- Te rog! - Ce?
Nu trebuie să-mi găsești tu un prieten.
Scuze...
Dacă aș vrea un prieten, aș avea unul.
Ai făcut o alegere bună.
A trebuit să lăsăm deoparte câteva lucruri.
Foarte neobișnuit.
Are și inițiala Gemenilor.
Și culorile sunt uimitoare.
Preț: 7.000 de dolari
Aș vrea să vă arăt și un scaun.
Un scaun rar... Mă scuzați.
E un scaun Eames. E foarte rar, creație din 1942.
Această piesă...
Designer?
Mă odihnesc.
Eu sunt designer.
Cumpăr multe de la Kevin. Are gusturi bune, nu?
Cu excepția aceluia.
- E o piesă rară. - Tot urât este.
Și cred că e bântuit. Am o senzație.
Mobila veche are fantome.
Și eu cred asta.
Cum ar putea să nu aibă? Nu?
Am avut un pat. De fier. Victorian.
Era minunat. Detalii superbe.
Am avut coșmaruri un an. Apoi, am făcut disfuncție mandibulară.
Am scăpat de pat. Am scăpat de disfuncție, am scăpat de coșmaruri.
E un tip de treabă?
Un nemernic.
Gusturi bune, dar tot un nemernic e.
Mereu am vrut acel Corbusier, dar sunt alergică la piele.
Nu-mi place să stau pe lucruri cu păr pe ele.
Cred că bunica mea a avut o canapea identică.
Unde e acum?
- Aici, se pare. - Cineva face bani.
În original, canapeaua este tapițată cu piele.
- E foarte frumoasă. - Bună descoperire!
- Da. - Unde vă găsiți marfa?
- De ce? - Vreau să spun...
O luați de la indivizi sau de la un magazin?
- Și alegeți de acolo? - De la indivizi.
Cumpărăm de la copiii oamenilor morți.
- Ce drăguț! - Da, e distractiv.
Ce nemernic!
Cred că ar arăta bine în casa mea din New Paltz.
Pe perete sau pe podea. Nu știu.
Îmi plac covoarele mai mult.
- E pentru pereți. - Nu, nu este.
- Ba da, e tapet. - E un covor.
Bine. E un covor sau un tapet.
Sunt sută la sută sigur că e un covor.
Cred că ai dreptate. E un covor. Idiotul naibii!
White, te pot ajuta? Da.
- Îmi pare rău să aud asta. - Aleargă după ambulanță.
Voi face o programare și va veni soția mea.
Mama iubea obiectele astea.
Dar nu ne-a spus niciodată ce să facem cu ele.
- Sunteți de la Armata Salvării? - E de la un magazin de pe Tenth Ave.
Magazin de vechituri?
Nu, de obiecte antice, de la mijlocul secolului...
Nu vrea rahaturile astea. Ți-am spus să suni la agenția caritabilă.
Poate să spună dacă nu le vrea.
- Dar poate le vrea. - Niciun obiect nu valorează nimic.
Ți-a irosit timpul.
Uită-te la scaunul acesta. Uită-te la el.
E un scaun minunat.
A murit în el.
Acum, cu siguranță va dori să-I cumpere.
De fapt, cred că sunt câteva lucruri pe care le pot lua.
Cu siguranță, acele două rafturi și...
Serviciul de ceai e minunat.
Veioza cu verdeață.
E suficient de kitsch. Cred că se vinde ușor.
Cât?
- Două mii. - Vorbești serios?
Și scaunul galben.
Ți-am spus. Mama avea gusturi.
Da, așa este.
Folosește-le pe astea.
Nu o voi face.
Cum adică "nu o vei face"?
Nu o voi face.
- Vei folosi cupoanele mele. - Nu, nu o voi face.
Ești prea bună pentru cupoane?
Mă deprimă. Dacă vrei să mă duc la cumpărături, dă-mi lista.
- O rog pe Rebecca. - Ți-am spus, e ocupată.
- Rebecca nu e niciodată ocupată. - Acum este.
Și ar trebui să te bucuri pentru ea.
- Dă-mi lista. - Dacă nu iei cupoanele...
Mă duc singură la cumpărături.
Am venit eu până aici. Și nu poți merge așa departe.
Așteaptă, și vei vedea. Când mi se fac bine genunchii...
Artrita se agravează, nu trece.
Mie îmi trece.
Bine.
La fel ca ochii?
- Da. - Și ca picioarele?
Da.
Nu-mi face favoruri.
O rog pe Rebecca. Ea nu-mi pune atâtea întrebări.
Râzi și lumea va râde cu tine.
Te dor picioarele pentru că ești bătrână, bunico.
Lucrurile se agravează.
Spectatorii sunt reticenți să-și vadă actorii preferați în...
- Bună, Mary. - Bună.
- Cum merge? - Destul de bine.
Mă duc la cumpărături pentru ea.
- Bună. - Bună. Ce mai faci?
Foarte bine.
Încă ești bronzată.
Se cam duce de fapt.
O să-mi treacă.
Mulțumesc.
Drăguț din partea ta că faci cumpărăturile.
Nu e ca și cum am de ales.
Aș putea să o țin flămândă.
Unde te duci la cumpărături?
La o piață.
- Bine, la revedere. - Mi-a părut bine.
Am câteva lucruri de făcut. Tot am amânat.
- Bine. Ne vedem la magazin. - Bine. În regulă.
Nu știu exact cu ce te ocupi.
Sunt consultant în calculatoare.
Da. Dar ce înseamnă asta?
Îți voi spune într-o zi, dacă vrei să intri în comă.
- Tu ai o meserie minunată. - Da?
Din punctul de vedere al unui bărbat.
- Bine. - Nu, doar...
Mă întreb doar ce te-a făcut să alegi asta.
Și eu mă întreb asta.
Ai fost alăptată?
- Nu, nu cred. - Iată!
Ce?
Sincer, nu îi văd ca sâni.
Îi văd mai mult ca tuburi ce conțin un posibil pericol.
- Tuburi cu un posibil pericol. - Da.
- Bine ați venit! - Mulțumesc.
Văd că ai luat câteva lucruri noi.
Mereu.
Unde le găsiți pe toate?
De ce?
Din curiozitate.
Îmi place canapeaua, scumpule.
Mă scuzați. Cât costă aceasta?
- Costă 4.000. - Perfectă pentru camera de joacă.
Dumnezeule! Scumpo! Uită-te la asta!
E atât de rea, că e grozavă.
Nu știu. E cam urâtă.
Domnișoară! Cât costă astea?
Acelea costă 1.400 perechea.
Au fost importante?
Nu suntem siguri de proveniență, dar sunt drăguțe. Da.
Vino aici și repară semnalul.
Da, e meseria ta. Administratorul repară ceva.
Idiotul!
Mă lasă aici, fără nimic de mâncare.
Rahat!
Ce dezastru!
N-am înșelat-o pe Kate până acum.
- De unde știu eu asta? - Pentru că n-am făcut-o.
Și de ce acum?
Suntem parteneri, știi?
Parteneri la muncă. Parteneri ca părinți.
Parteneri în viață.
Suntem prieteni, da?
Îmi plac prietenii. Nu prea am.
Prietenii sunt buni. Sunt.
- Cum e așa de slabă? - Ce?
Kate, e așa de frumoasă și așa de slabă...
- Cum reușește asta? - Își face multe griji.
Eu îmi fac multe griji.
Și tu ești slabă.
Îmi pare rău. E o încurcătură.
Sunt o epavă.
Nu trebuia să încep asta. Îmi pare rău.
- Îmi cer scuze. - Știi ce se spune?
Că e greu să-ți imaginezi de ce ar avea cineva o aventură,
dacă nu i-ar lipsi ceva în căsnicie.
Înțelegi ce spun?
Știi ce se mai spune? Uneori poate ajuta.
Știi? Poate va ajuta.
Uneori se spune asta.
Nu vreau să mai facem sex.
Te-ai gândit vreodată să te sinucizi?
Nu.
De ce?
Mama lui Rebecca s-a sinucis.
Oribil. Nici nu mă miră.
Ce nu te miră?
Poți să vezi ce probleme au fetele alea.
Nici nu te gândești la lucruri de genul ăsta, nu?
Nu.
Mă întreb unde e prietena noastră.
- Cea cu machiajul? - Da.
Poate a găsit un loc bun lângă Sephora.
Sper că n-a pățit nimic.
- Îți faci griji. - Puțin. Trăiește pe străzi.
Nici n-o cunoști.
Doamne, ia te uită!
Bună! Poftim!
- În niciun caz. - Abby...
Mie nu-mi dai nici 20 de dolari.
Abby... Dă-i acestui om banii, discutăm asta mai târziu.
- Nu. - Dă-mi-i!
E o nebunie.
- Îți cumpăr tot ce-ți trebuie. - Păstrez acești 20 de dolari.
Abby, te rog!
- Abby, nu am alți 20. - Atunci, dă-i 5.
- Dă-i 20. - Dă-i 5.
- Dă-i 20. - Nu.
Îmi pare rău. Mi-e rușine.
Îmi pare rău.
Scumpo, trebuie să întreb. Ce ți-a trecut prin cap?
Tipul acesta...
Soția sau sora lui, cine-o fi, era foarte rea.
A trebuit să cumpăr. Mi-a părut rău pentru el.
Cine spune că astea nu vor fi valoroase?
Îți spun eu. Nu vor fi.
Cuiva i-au plăcut. În 15 ani, acest scaun
o să valoreze o groază de bani,
pentru că a fost creat de un geniu german.
Nu vom vinde nimic din rahaturile astea.
Am vândut deja două rafturi pentru 1.400 de dolari.
- Da? E grozav. - Nu, nu este.
- Nu îmi place ideea. - Nu înțeleg.
Practic am furat de la ei.
Atunci, de ce le-ai cerut o groază de bani?
Am vrut asta.
Am fost suspicioasă în ultima vreme, Alex.
Oamenii vin și pun întrebări.
- Cum ar fi... - "De unde luați marfa?"
- "Cum o obțineți?" - Așa sunt oamenii.
Sunt curioși. Vor să știe de unde vin lucrurile.
Nu. E diferit. Oameni de la care am cumpărat
își trimit prieteni sau avocați,
să afle la ce prețuri le vindem obiectele.
- Vinovăția te schimbă. - Pe tine de ce nu te schimbă?
Mă schimbă. Vinovăția ta.
Dacă te simți rău, dacă te afectează așa de mult,
fă altceva. Oprește-te.
Atunci, altcineva va face ceea ce facem noi.
Tipul acela de pe Eighth Avenue, cu magazinul,
vinde chestii cumpărate de la noi pentru bani mai mulți.
Să renunțăm nu ne va ajuta, Alex. Nimic nu ajută.
Pentru că nu apuc foarte des să fac asta
și face parte din meserie.
Dacă ai piese foarte frumoase, le poți expune.
Bunico?
Uitați-vă la asta. Spectaculos! Absolut minunat!
Dumnezeule!
... și în afară de crudități.
Vrei să aduci asta la masă, mai ales cu aperitivele?
Trebuie să mă laud o clipă.
Pe aici. Aceasta e sala de sport.
Copiii vin aici de trei ori pe săptămână, să facă sport.
La asta poți ajuta.
Și conurile nu-i confundă deloc.
- Ce vrei să spui? - Sunt...
E un exercițiu.
Scumpo! Vino aici!
Ea este Kate. Va ajuta.
Kate, ea este Abby. Abby, ea este Kate.
- Mulțumesc. Mulțumesc, Kate. - Îmi pare bine.
Abby e printre cei mai atletici.
- Nu-i așa, Abby? - Da, sunt.
Vrei să-i arăți lui Kate cât de bine arunci la coș?
- Da. - Haide!
Bravo, Abby!
- Vrei să încerci? - Nu.
- Haide! Încearcă! - Hai! Încearcă!
Încerci, dai greș. Încerci, dai greș.
Încerci din nou.
Mulțumesc.
Foarte bine.
Mulțumesc.
Ce faci?
Ești bine?
Îmi pare rău. E foarte trist.
Ar trebui să pleci. Serios.
Bine.
Îmi pare rău.
Kate?
Ai nevoie de ajutor?
Vrei să te ajute cineva?
Voi fi bine. Sunt bine.
Știi, ar fi trebuit să fiu aici.
- Aș fi fost aici. - Te rog!
Dacă-i făceam cumpărăturile, aș fi fost aici.
Ce spui? De ce nu le-ai făcut?
Credeam că trebuie s-o faci.
Iată ceva ce i-a fost de mare folos!
Nicio ocazie specială, bunico. Trebuia s-o porți.
Nu face asta. Ești rea. Încetează! Încetează!
Ea a fost rea. De ce crezi că a luat mama 85 de tablete de valium?
Pentru că mama ei a fost iubitoare și bună?
- Nu poți da vina pe bunica. - De ce nu?
Nu mai avem familie.
Trebuie să mă întorc la muncă.
Am programări.
ÎI aștepți tu pe tip?
Bunica e moartă și tu te duci la muncă?
Ai dreptate.
Ia te uită!
Tot moartă este. Pa!
- Ești foarte rece. - Știu.
Bună!
- Ești bine? - Da, doar...
Spălatul vaselor mă face să vreau să mă sinucid.
- Doamne! Îmi pare rău. - Nu. Știu. Știu.
Voiam să-ți spun că bunica mea a murit.
Îmi pare rău.
Intră, te rog! Te rog!
Crezi că poți muri dacă ai mâncat ceva dintr-o conservă îndoită?
Crezi că asta s-a întâmplat? Nu cred... Nu cred.
Bine. Am avut grijă de ea foarte mult timp.
Pastilele, doctorii, medicamentele.
Și apoi moare de la un suc stricat.
Nu s-a întâmplat asta.
Da.
Ești o persoană bună.
Ești.
Mulțumesc.
Și tu.
Te pot ajuta cu ceva?
Da, ar fi grozav. În ceva timp, când vin,
ar fi grozav dacă ai putea să fii cu mine. Mulțumesc.
Bine ați venit la Skintology! Cu ce vă pot ajuta?
Aș vrea un tratament cu Mary.
Bine, avem două Mary. Care dintre ele?
- Păr șaten? Păr blond? - Șaten.
Tocmai a anulat o programare.
- Dacă poți aștepta 30 de minute. - Desigur.
A mers de minune. Ce surpriză să te văd!
Becca a spus că poți să faci ceva pentru coșurile mele.
Cu siguranță pot.
Îți deschidem porii și te curățăm.
Ai mai făcut tratament facial?
M-a dus mama odată într-un loc elegant.
Dar nu a funcționat. Doar mi-au pus niște cremă și au agravat starea.
Păcat. Să știi că nu e vina ta. E ereditar.
Da, tatăl meu spune că ar fi avut probleme.
Așa este, a spus că e groaznică.
Da.
Și a avut asta multă vreme.
- De unde știi asta? - Vine la tratament aici.
- Tatăl meu? - Howard Stern face tratament.
Nu de la mine, dar mulți bărbați vin.
E în regulă dacă le dau jos? Mă deranjează.
Desigur. Da, da.
Îmi pare rău, scumpo. Nu e distractiv.
Bunica mea a murit.
Da?
Acum, mama ta poate avea dormitorul principal.
Păcat... Îmi pare rău că a murit.
- Când s-a întâmplat? - Nu sunt sigură.
Am găsit-o azi. Probabil, azi-noapte.
Uite unul adânc.
- Mișcă din degete. - Bine.
- De ce? - Nu știu. Se spune că ajută.
E unul dintre lucrurile pe care le urâm.
Ce?
Ca atunci când oamenii nu-ți spun adevărul.
- Că arăți rău în ceva. - Nu înțeleg.
Să-mi spui să mișc din degete e la fel ca... Lasă...
Deci...
Când a venit tata aici? Nu-mi pot imagina.
A venit de câteva ori.
Dar nu are probleme cu pielea. De ce ar veni aici?
Una, alta...
Una, alta?
Ar trebui să facem un exfoliant cu enzime.
Să scăpăm de toată pielea moartă.
O să arate ca și cum ai fost lovită de un camion,
dar în final o să merite.
Clădirea are ieșire prin spate?
Pentru livrări și lucruri de genul acesta?
Ca să nu ieșim prin față. Nu e o priveliște minunată.
Da. La subsol e o ușă către alee,
dar mereu e blocată de tot felul de lucruri.
Cred că există o ieșire prin apartamentul administratorului.
Știu, e foarte încurcat.
Îmi pare rău pentru bunica ta.
Mă pune să-i repar televizorul. Nici măcar nu-mi dă bani.
Am văzut-o azi-noapte. Nu era moartă atunci.
Țipa la mine de parcă eram un copil.
Îmi pare rău că a făcut asta.
- Vă pot da ceva? - Nu am nevoie. A murit.
Da. Bine, mulțumesc.
Îmi pare bine să văd că te simți mai bine.
Nu am fost bolnavă.
Dar nu ai fost... Ai fost în scaun cu rotile, nu?
- Eu? - Da.
Îmi pare rău.
Cine ți-a spus asta? N-am fost niciodată în așa ceva.
- Am crezut că e altcineva... - De ce îmi spui asta mie?
De unde ai asta?
- Ce? - Asta.
- Asta? - Da. Cutia.
A fost un cadou.
Bine.
Andra a murit.
Știu.
- Da? - Da.
Doamne, scumpo! Ce-ai pățit?
Am fost la tratament facial.
- La cine? - La Mary.
Ce ți-a făcut?
Mi-a exfoliat pielea. A lucrat mult la mine.
Scumpo, n-ar trebui să arate așa. O sun chiar acum.
- Nu, nu! - Scumpo!
Nu e vina ei că am pielea așa. E normal.
A spus că o să treacă.
Așa este, va trece. O să treacă.
Cine ești?
Te-am văzut trecând iar și iar. Luni întregi.
Apoi, intri și te prefaci că vrei să cumperi ceva.
- De ce mă urmărești? - Îmi place magazinul.
Și sunt...
Sunt fosta prietenă a lui Brian, Mary.
- Și? - Nu, doar...
Am vrut doar să văd pentru ce m-a dat la o parte.
De-asta mă privești?
Am vrut să văd ce credea el că ai tu și eu nu am.
Și ți-ai dat seama?
Nu.
Tu nu ai nimic.
Tu ai un spate foarte mare.
Ce fel de persoană, la vârsta ta, face așa ceva?
Știi, e foarte trist.
Ești bătrână și urmărești lumea.
Ratato!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Noapte grea cu coșurile?
Mary mi-a făcut un tratament.
Mary?
Da.
Vrei să spui...
Nepoata vecinei, Mary?
Nu se prea pricepe, nu? Fără supărare.
Nu-ți face griji. Nu mă întorc acolo.
Bineînțeles că nu.
Nici tu n-ar trebui să o faci.
- Eu? - Mi-a spus că ai fost la ea.
Da. Da, am fost.
Ea...
M-a ajutat cu pielea.
La vârsta mea, Dumnezeu știe.
Când se oprește?
Da.
Nu. Nimeni nu se întoarce acolo.
Niciodată.
Ce mai face?
E tristă.
E greu, la vârsta ei.
Ar trebui să stăm în spate.
- De ce? - Microundele fac rău.
Dar ne gătim mâncarea acolo.
Se spune că e diferit, ceea ce iese.
Orașul Honolulu: Pe ce insulă hawaiiană este?
- Oahu. - Da. Bună alegere!
Bine. Bravo, Lala!
Următoarea întrebare e foarte grea. Bine? Dar poți face asta.
Numește orașul sud-american cunoscut
pentru carnavalul anual.
Cunoști America de Sud? Geografie?
Nu prea. Va trebui să ghicesc.
Santiago.
Îmi pare foarte rău. Răspunsul corect este Rio.
- Te pot ajuta? - Da, sunt Kate. Bună.
Am cumpărat mobila mamei tale acum ceva timp.
- Da. - Voiam să-ți dau asta.
Se pare că valorează ceva.
- Serios? - Da.
- Credeam că sunt numai gunoaie. - Nu, nu.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Cât valorează? - Cam 700 de dolari.
Nu pot să cred că ai adus-o înapoi.
- E foarte neobișnuit. - E plăcerea mea.
La revedere.
Rahat!
Andra a participat la multe grupuri de-a lungul anilor
și i-a plăcut foarte mult voluntariatul.
A lucrat la ASPCA când a fost adolescentă.
Mai târziu, le-a citit orbilor
și a făcut proiecte de artă alături de copiii dezavantajați.
Îi plăcea mult să citească,
dar, când ochii ei au început să dea greș,
i-a plăcut foarte mult să se uite la televizor.
Emisiunea ei preferată era Entertainment Tonight.
Ei sunt Eugene și Paulette.
- El e Alex. - Bună.
- Alex. Ce mai faci? - Ea e Kate.
Bună, Paulette.
Andra a fost o femeie minunată.
Nu prea. Dar mulțumesc.
A fost foarte directă.
- A avut o viață tristă. - Poate.
Începeți renovările?
- Da. Da. - În curând.
- Da? - Da.
Sunt sigură că va ieși grozav.
Va fi mai mare. Va fi bine. Cui îi pasă?
- Îi voi lua câinele. Așa că... - E grozav.
Înseamnă că nu ne vom mai vedea.
Adevărat.
- Am cam fost vecini... - Da.
Prietenul ei era foarte frumos.
Era. Da.
Părea de treabă.
E cam scund.
Nu e așa de scund.
Poate nu-I deranjează.
ÎI deranjează.
- Nu poți ști asta. - Ba da.
Ce crezi?
Cred că arată bine.
Costă 235 de dolari.
Vrei să-i iei?
- Serios? - Dacă-i vrei.
Dumnezeule!
Mulțumesc.
Cu plăcere.