Subtitrarea: bai3tzash/shadow/Avocatul31
"Ai vreodată emoții pe care nu le poți explica?"
"Ai pierdut vreodată controlul acelor emoții?"
"Aceste emoții au un nume?"
Acestea au fost primele trei întrebări
pe care doctorul Malicent i le-a adresat lui Joseph Kinkirk
cu doar șase ore după arestarea sa,
la care Kinkirk a răspuns:
"Da, da, și Henry."
Acest curs al schimbării
a pus bazele unei apărări care a clacat
nu doar din cauza meticulozității cu care au fost strânse probele,
ci și din cauza opiniei de acum, general acceptată
în psihologia modernă:
Sindromul personalităților multiple nu există.
A fost un capriciu psihologic,
o tulburare indusă de terapeut,
perpetuată în nenumărate emisiuni TV și romane
și filme hollywoodiene prost concepute.
Joseph Kinkirk a fost sub observație
în diferite spitale psihiatrice mai tot timpul vieții sale,
și totuși, niciun document nu face referire la Henry,
până după arestarea sa.
Nu Henry a răpit-o pe Sarah McKenzie.
Nu el a dezbrăcat-o și a legat-o de un pat în pivniță.
Nu el a violat corpul ei de 12 ani
sau a încercat să-i extirpeze ovarele cu un cutter.
Și nu el a înregistrat
cele două ore în care Sarah a sângerat până la moarte
din cauza operației eșuate.
Henry nu a comis aceste atrocități fiindcă...
Henry nu există.
Joseph Kinkirk e în totalitate conștient de acțiunile sale...
Exact la fel ca în momentul când le-a comis.
- E trecut de miezul nopții. Mi-e teamă... - Știu.
Am nevoie de două shot-uri de tequila, un pahar cu apă și volum la televizor.
Te rog.
Sigur.
La un minut după miezul nopții,
Statul Missouri a început execuția
lui Joseph Kinkirk cu injecție letală.
Cum nicio amânare nu a sosit de la biroul guvernatorului...
Doamne.
Îmi mai dau două shot-uri, te rog?
Doriți să schimb canalul?
Nu, e în regulă.
Dl Kinkirk a fost declarat mort
după 18 minute.
După cum ați auzit,
lui Joseph Kinkirk i s-a aplicat pedeapsa capitală la închisoarea din Missouri.
Viitoare declarații după execuție...
- Alo? - Bună, mami!
- Bună, scumpo! - Mi-e dor de tine.
Și mie mi-e dor de tine.
Ce e acel sunet?
Unchiul Stephen face micul dejun.
Acum putem merge la Starbucks?
Ce ați făcut aseară?
Am urmărit "Noaptea Morților Vii".
- Asta e secret. - Dă-mi-l pe unchiul tău la telefon.
Mami vrea să vorbească cu tine.
I-ai văzut prăjindu-l pe tipul rău aseară?
A fost injecție letală. Și nu.
Ți s-a întors spatele ca de obicei?
Nu vorbi așa în fața lui Sammy.
Îmi cer scuze. Ai fost, ca de obicei, dată la o parte?
Se face târziu. Ne vedem după-amiază, bine?
Alo?
Ești obraznică. Mama ta mi-a închis.
Tată, pot să te sun mai târziu?
- Sunt la aeroport... - Am nevoie de opinia ta cu un pacient!
- Țipi din nou. - Da?
Scuze!
Cred că-l vei găsi pe acesta foarte interesant.
Trimite-mi dosarul și voi arunca o privire.
Nu, nu, trebuie să-l vezi.
Te iau de la aeroport. Acordă-i o oră.
Nu te poți aștepta să-mi modific programul
de fiecare dată când găsești o ciudățenie medicală.
Ai închis?
Tată?
Bună!
De unde îl cunoști pe David Bernberg?
La îndrumarea doctorului Foster.
Charlie?
Trebuia să-mi dau seama.
David a fost ridicat fiindcă era boschetar,
iar a doua zi a fost lăsat în îngrijirea lui Charlie.
De cât timp e pacient aici?
De câteva zile. Din weekend.
Doar atât?
De obicei îți place să-i tratezi luni întregi
înainte să mi-i dai pe mână.
Dar acesta e cu totul deosebit.
Da?
Plăcerea e de partea ta...
Puteți porni puțin căldura?
Sigur.
Bună!
- Mulțumesc. - Sigur.
Sunt doctorul Cara Jessup. Iar tu trebuie să fii David.
David Bernburg. Corect?
Da.
"Bernburg", e nume german?
Nu știu.
Știi de ce ne aflăm aici?
Vrei să-mi adresezi niște întrebări.
Ești de acord?
Da.
Bine. Ai fost dintotdeauna în scaun cu rotile?
Nu.
Am avut un accident acum câțiva ani.
Bine.
Ești stângaci sau dreptaci?
Dreptaci.
Casa copilăriei tale câte ferestre are?
Zece.
11, dacă se pune și fereastra de tip stea de la ușă.
Dar nu se deschidea.
Când numeri aceste ferestre,
ești în interiorul sau exteriorul casei?
Înăuntru. E mai cald.
Ai crescut sub semnul unei religii?
Dnă, am fost crescut în munți.
Dumnezeu ne-a întins mâna, iar Diavolul a așteptat să cădem.
Îți voi arăta niște imagini abstracte,
și aș dori să le descrii orice gând care îți vine în minte, bine?
Doi copilași.
Și joacă acel joc...
- Copilași, copilași... - Bine.
Iar aceasta?
Arată ca un elefant de la circ.
E un elefant mare?
Nu, un pui de elefant.
Vezi vreun număr în acest cerc?
- 16. - Bine.
Dar în aceasta?
- 73. - Corect.
Ai vreodată emoții pe care nu le poți explica?
Nu.
Te simți furios sau violent, ori deprimat din niciun motiv?
Nu.
Bine. Îți mulțumesc.
Bine, tată, aștept.
Ce anume?
Nu m-ai chemat aici doar ca să-l întâlnesc pe David, nu?
Te superi dacă dau un telefon?
Nu, am destul timp la dispoziție. Fă-ți de cap.
Alo?
Sunt doctorul Harding. E Adam acolo?
Îmi pare rău, doctore Harding. Doar eu sunt aici.
Aș vrea să-l cauți.
Ce a fost asta?
Sunt Adam.
Adam, sunt doctorul Harding.
Mă întrebam dacă ai o clipă liberă să vorbești cu o colegă a mea?
Sigur.
Nu era nevoie să faci asta.
Ce anume?
Să te dai mare. Te face să pari un șarlatan.
Bună!
Sunt doctorul Jessup.
Jessup? Ești fiica doctorului Harding?
Da. Iar tu ești Adam.
Soțul tău a fost ucis, nu?
- Da. - Cum?
I-a fost tăiat gâtul de către un hoț.
- Când? - Acum trei ani.
Unde?
Când mergeam spre casă de la biserică în Ajunul Crăciunului.
- Crezi că am fost nepoliticos? - Nu, deloc.
Sunt obișnuită.
Manipularea agresivă e o tehnică des folosită de eschivare
de către personalitățile limitrofe în timpul ședințelor.
Dar știai asta, nu?
Așa de vreau!
Va trebui să am grijă la tendințele tale patologice de exploatare.
Ești pregătit să răspunzi la câteva întrebări?
Bagă mare.
Casa copilăriei tale câte ferestre are?
Una.
Una?
De fapt, două dacă se pune și paravântul.
Înțeleg.
Ai fost crescut sub semnul unei religii?
Sunt catolic.
Adam, îți voi arăta niște imagini abstracte.
Vreau să le privești...
Dansatori, molie, elefanți, Diavolul.
Am mai văzut chestiile astea, doctore.
Da, sigur. Evident.
Bine, Adam.
Vezi vreun număr în acest cerc?
Nu.
În acesta?
Nu.
Minunat.
Dar în acesta?
Cifra șapte.
Bine.
Adam, pot să mă uit la ochii tăi?
Porți lentile de contact?
Nu. Aceasta e culoarea lor naturală.
Ești discromat?
Am deficiență la roșu, din naștere.
Adam, cred că am terminat pe moment.
Îți mulțumesc pentru cooperare.
Pot să plec acum?
M-ai păcălit.
Nu. Ți-am oferit o șansă să-ți reconsideri unele supoziții.
Adam e gazda. David e cealaltă personalitate.
De ce nu m-ai lăsat să-l intervievez pe Adam primul?
Și unde e distracția în asta?
Mami!
Salutare!
Mi-a fost atât de dor de tine!
Salutare, tataie!
Salut, Stevo! Ai un echipament pe cinste.
Bună, bunicule!
Uite-l pe îngerul meu. Ce mai faci?
- Du-te ia-ți lucrurile, bine? - Bine.
- Te ajut eu. - S-a distrat?
A fost destul de țâfnoasă până la a doua bere.
- Stai la cină? - Nu.
Sammy merge la școală dimineață.
Te simți? Adică, cu adevărat bine?
Da, voi fi bine.
La ce lucrezi?
La o schiță industrială.
Grozav!
Habar nu ai despre ce vorbesc, nu?
- Nu. - Nu.
Suntem gata.
I-ai mulțumit unchiului Stephen, scumpo?
Mulțumesc, unchiule Stephen.
Sammy, data viitoare tu aduci berile, bine?
Bine.
Iubesc aceste glume cu băutura.
- Mersi. - Pur și simplu le le iubesc.
- Mulțumesc mult. - La revedere!
La revedere! Plecați de pe proprietatea mea!
Nu parca până sus pe alee.
De ce?
Va fi prea strâmt locul ca să mai ies.
- Vei putea să ieși. - Nu, e...
Mersi, tată. E perfect.
Scumpo, fă baie, bine? Apoi vom mânca de cină.
Bine, mamă!
Ce sunt astea?
Dosarele lui Adam. Aruncă o privire.
Mă mai gândesc.
Nu prea mai am timp pentru Dumnezeu, doctore.
Se pare că nici El.
Dar dvs? Aveți credință?
Fiica mea și-a pierdut soțul nu cu mul timp în urmă.
A fost un om bun,
și a fost ucis fără niciun motiv.
Ucis?
Deci, mi-e cam greu să cred
într-un Dumnezeu care ar răni-o pe fiica mea...
E Adam acolo?
Îmi pare rău, doctore Harding. Sunt doar eu aici.
Micuța CC.
Bună, Charlie! Arăți groaznic.
Ei bine, mersi.
Cu niște antibiotice voi fi bine.
Cărui fapt datorez plăcerea?
Adam Saber.
Vreau să știu cum a ajuns la tine și de ce l-ai aruncat tatei.
Poliția l-a găsit întins pe stradă.
Nu părea să fie drogat. Susținea că nu poate să meargă.
A spus că-l cheamă David Bernburg.
Pe când l-am examinat,
era pe picioare, spunând că are numele Adam Saber,
și că nu știa cum a ajuns în spital.
M-am gândit la tatăl tău imediat.
Da, sigur.
Ai avut vreun pacient care era discromat doar la un ochi?
Nu. De ce?
Mă gândeam ca asta ar explica...
Nu contează.
- Ce mai face Sammy? - Foarte bine.
E nebună după fotbal.
Sunt preselecții la școală vineri. Ar trebui să vii.
- Mi-ar plăcea. - Bun.
Pot să primesc o copie a dosarului său de la spital?
- Ți-l trimit prin fax după-amiază. - Mulțumesc.
- Ai grijă de tine, bine? - Da.
Voi avea. Tu să ai grijă de fetiță.
Da. Întotdeauna.
Ellie mai lucrează la radiologie?
Da, dar e sus la etajul trei acum.
Bine. Mulțumesc din nou.
La revedere!
E posibil ca atunci când își răsucește gâtul,
comprimă, decomprimă un nerv
și cauzează un fel de paralizie temporară?
Privește.
Această rază. A treia, a patra și a cincea vertebră...
Se îmbină.
Deci, privim razele a două persoane diferite.
Două persoane diferite.
E o farsă: tipul, doctorul.
- Doctorul? - Sigur.
- Cât de bine îl cunoști? - În unele zile, mai deloc.
Îți intră sub piele, nu?
Astea nu sunt razele lui. Nu pot fi.
Nu e posibil ca ceea ce privești
să fie, de fapt, ceea ce vezi?
Nu, fiindcă e imposibil.
- Starea lui Adam e reală. - Nu.
E un tânăr bolnav și disperat,
dar e în totalitate conștient de David și acțiunile sale.
David e doar o invenție și ți-o voi dovedi.
Știi ce? N-am mai luat cina împreună de mai bine de o lună.
Vii la masa de Paște, nu?
Vrei să aduc ceva?
Doar încântătoarea ta persoană.
- Asta e fata mea! - Da.
Mulțumesc.
Ce nume?
Deci, David Bernburg, Liceul Shadywood, din Shadywood.
Shadywood.
Îmi cer scuze, dnă doctor. V-am speriat puțin, nu?
Da, puțin.
Nu voiam să plecați
și să nu am șansa să vă mulțumesc.
Pentru ce?
Fiindcă încercați să mă ajutați.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Scuzați-mă. Caut anuarele.
Al doilea coridor din spate.
Dar grăbiți-vă! Închid peste zece minute.
Voi termina repede. Promit.
Bine.
Ați terminat?
Termin într-un minut.
Matei, Marcu, Luca și Ioan, binecuvântați patul pe care dorm,
binecuvântează-mă când adorm și mă las în grija Tatălui.
Trimite cinci îngerași în jurul patului, Unul la picioare și unul la căpătâi,
Unul să cânte și unul să se roage, Iar unul să-mi ierte păcatele.
Amin.
Nu crede ceea ce face.
Bine?
- Alo? - Charlie?
Micuța CC.
Scoți sunete îngrozitoare.
Ascultă. Poți să-ți duc ceva?
Nu. Am supă.
Iar antibioticele își fac treaba.
Urăsc să întreb, dar nu mi-ai mai trimis dosarele lui Adam Saber.
Îmi pare rău. Mâine la prima oră.
Da, sigur. Odihnește-te, bine?
Așa voi face.
Ne vedem în curând.
Bine. Însănătoșire rapidă!
Scuzați-mă!
Știți care e drumul spre Quarry House?
Nu știu cum am ajuns la spital.
Habar n-am cum am ajuns în pat aseară.
Doar m-am trezit în camera mea și nu-mi amintesc nimic.
Asistentele te-au pus în pat.
Eram treaz?
Într-un anumit fel, da.
E cineva?
Au ruinat totul, nu-i așa?
Îmi cer scuze. Am bătut la ușă.
Le-am găsit de dimineață.
Probabil sunt în apă de săptămâni întregi.
Toată acea muzică, toată acea viață, sunt pierdute.
De fapt, cred că unele pot fi salvate.
Întotdeauna rămâne speranța.
Cine ești?
Îl caut pe David Bernburg.
- David? - Da.
Cauți informații despre el, nu?
Se întâmplă în perioada asta a anului...
Niște reporteri locali
inevitabil caută o poveste printre arhive
și încearcă să o aducă la viață ca o povață.
Vorbiți despre accidentul lui David?
Nu, draga mea.
Moartea lui.
Cum s-a întâmplat acest accident?
A căzut.
Frunze umede pe scări de piatră.
Și așa dintr-o dată viața lui a trebuit să înceapă din nou.
Însă și-a acceptat destinul cu atâta gentilețe.
Timp de trei ani,
David a arătat lumii cât de strălucitor Duhul Sfânt strălucea în el.
Însă mai apoi... David și-a pierdut calea.
A găsit un doctor la oraș
care experimenta transplantul coloanei vertebrale sau o prostie de genul acesta.
David a început să creadă că medicul său
îl va face să meargă într-o bună zi.
Era ca și când în fiecare lună,
lua autobuzul spre oraș cu speranța în ochi...
doar pentru a fi injectat și tăiat
și mai apoi să se întoarcă cu inima frântă.
Apoi, într-o lună a plecat de acasă
și nu s-a mai întors niciodată.
O săptămână mai târziu i-au găsit rămășițele.
A fost... dus în pădure și abuzat.
Torturat.
Vă puteți imagina?
David era acolo, privind,
fără a putea riposta,
privind cum îi făceau acele lucruri de nedescris.
Eu... Nu pot. Eu...
Și mă rog să nici nu puteți.
David i-a întors spatele lui Dumnezeu
și a căutat rezolvarea în știință.
Dumnezeu ne-a spus cât se poate de simplu.
"Nu vă temeți, aveți credință în mine."
Hei, Art. Vreau o ceașcă de cafea și o plăcintă cu mere.
Bună, scumpo. Te-ai simțit bine?
Nu. Am înmormântat o pasăre.
- Foarte bine. - Da.
Vrei să-ți alegi ceva cât timp vorbesc cu bunicul?
Bine, dă-i drumul.
Care e diferența fundamentală
între o personalitate scindată și cineva aflat în delir?
Nu mă saluți?
- Pentru că am ceva. - Da?
Deci, adevăratul David Bernburg s-a născut pe 5 februarie, 1963.
A alunecat și și-a dislocat coloana în luna noiembrie a anului 1979.
În aprilie 1982, a fost ucis.
În timp ce fiecare canal TV și fiecare ziar
reamintea detaliile oribilei sale morți,
al tău Adam Saber avea șase ani, mama lui tocmai murise
și fusese plasat în prima din familiile sale adoptive.
Evadarea lui a fost... această macabră crimă.
Tot ce Adam știa despre David
ar fi trebuit să afle din media, nu?
Bun, să spunem că sunt de acord...
cu aceste presupuneri relativ neconvingătoare.
De ce ar fi creat Adam o asemenea iluzie?
Dă-mi portofelul tău.
- Orice portofel e bun? - Da.
Bine.
De ce ai fotografia mamei?
Să-mi amintesc de ea.
Și să simți efectele benefice generate de aceste amintiri.
- Da. - Da.
Acum, dacă această poză ar exista însă nu știai de ea,
ai mai beneficia de existența acestei poze?
Cred că nu.
Bun...
Deci, bănuiesc, că fiind copil,
Adam Saber a început să poarte asupra sa o fotografie mentală a lui David
pentru că oriunde ar fi ajuns, indiferent cât de oribile erau lucrurile,
mereu ar fi fost cineva căruia i-ar fi fost și mai rău...
David Bernburg care a fost torturat până la moarte
de către vrăjitoarele din munți care-l venerau pe Satana.
Însă pentru a beneficia de această imagine mentală,
trebuie să fie perfect conștient de ea
așadar, neputând fi disociate.
- E un diagnostic foarte convingător. - Mulțumesc foarte mult.
Cum îl vei dovedi?
Tată, nu-l voi dovedi.
Îl voi vindeca.
Bună, dnă Bernburg.
Vă mulțumesc din nou pentru că ați fost de acord să mă ajutați.
Voiam să vă spun că... Adam și-a creat o personificare a fiului dvs..
Nu... vreau să vă alarmați.
Am crescut trei copii și pe toți i-am îngropat.
Nu mă alarmez atât de ușor.
Mulțumesc. Vă sunt recunoscătoare.
Iată-l... Acesta e Adam acum.
- Bună, Adam. - Bună.
Ea e Dita Bernburg.
- Numele îți vine cunoscut? - Nu.
Fiul ei, David, a fost ucis în urmă cu 25 de ani.
La naiba.
Îmi pare rău.
Poate ai auzit de asta.
A fost în toate ziarele.
Cu 25 de ani în urmă? Aveam șase ani.
Nu prea citeam ziarele atunci.
Nu ai de gând să răspunzi?
Nimeni nu știe că sunt aici. Probabil e pentru tine.
Sunt Adam.
Aș dori să vorbesc cu David, vă rog.
Nu e niciun David aici.
Mamă?
M-ai găsit, mamă.
Fiul meu e mort.
Nu, mamă. Nu sunt mort.
Tu nu ești fiul meu.
Ba da.
Locuim la Quarry House pe Tull Road.
Ți-am găsit adresa în cartea de telefoane.
Dormitorul meu era o ca o bibliotecă.
Împachetai hainele pe rafturi ca pe niște cărți.
- Încetează. - Da.
Obișnuiai să spui: "Ce haine o să mai citim azi, David?"
Nu.
Patul meu.
Patul meu era din lemn sfințit
să mă protejeze de spirite.
Fiul meu a murit în urmă cu 25 de ani.
Ai o unghie în buzunar.
De unde știi așa ceva?
Nu știe nimeni, în afară de...
Am găsit-o în mina Askern.
Mereu o ai cu tine, mamă.
- David. - Mamă.
Fierul din pământ...
să alunge răul.
Să alunge răul.
Da.
Nu se poate.
Știu că există o explicație rațională. Așteaptă-mă.
Mamă!
Da, asta e. Poți să-l scoți din camionetă.
- Vrei să venim cu tine? - Nu, o să fim bine.
- Ești sigură? - Da.
Bine.
O să fiu bine.
În regulă, David, ști unde ești?
Nu.
Există un motiv pentru care ar trebui să recunoști locul acesta.
Ce e?
Ce s-a întâmplat.
- Am fost aici noaptea. - Poftim?
De aceea nu recunoșteam locul acesta.
Lucrurile sunt schimbate.
Ningea.
Chiar aici era un șopron.
David?
- Vine. - Cine vine?
Cine vine?
Spune-mi.
E în regulă. E în regulă.
Spune-mi. Spune-mi ce e. Ce e? Cine vine?
Diavolul.
- Îmi pare rău. Bun, îmi pare rău. - Te rog nu mă părăsi.
- O să te duc înapoi în camionetă.
Bine? Te duc... Bine, gata...
E în regulă.
Te rog, te rog, te rog, scoate-mă de aici.
Ascultă, scaunul e blocat.
- Trebuie să mă întorc... - Nu! Nu, te rog.
- Te rog nu mă părăsi. - Bine, bine...
Îmi trebuie semnal la telefon.
O să mă îndepărtez să prind semnal. Bine?
Ești bine. Ești bine.
- Bună, Cara. - Bună, Virgil.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nu, sunt bine.
Scaunul s-a înțepenit și trebuie să mă ajuți să-l împing.
Stai să găsesc ceva. Vin imediat.
Mersi. Pa.
Ia să vedem ce avem.
Deci, s-a înțepenit?
Bună, Adam.
Cine e Adam?
Gata.
- Eu sunt Dr Caroline Jessup. - Ajungem mai târziu și la asta.
- Adam... - Am întrebat cine a fost Adam.
Adam e un pacient de-al meu.
Te simți bine?
- Te simți derutat? - Derutat?
Nu-mi spui când să fiu derutat, cucoană.
Nu ești tu cea care se trezește în locuri ciudate
fără a ști cum a ajuns acolo.
Te-am întrebat ceva.
Unde sunt? Și de ce ai crede că sunt Adam?
Ești la Walker Mill. Și semeni cu Adam.
Hei!
- Caroline, ești bine? - Da, suntem bine.
Doar... doar vorbeam cu...
- Wes. - Wes.
- `Neața, Virgil. - Bună, Wesley.
- Bun. Gata. Minunat. - Prinde. Prinde-l.
- Excelent. Încearcă o dată. - Tată!
- Tată. - Da.
- Trebuie să vorbesc cu tine. - Bine. Vin imediat.
- De ce ești... - Tocmai l-am cunoscut pe Wes!
De...
De ce, tată? De ce? De ce-mi faci așa ceva?
Pentru că ai încetat să mai pui întrebări.
Doar asta fac. Doar asta fac toată ziua.
- Doar asta fac, tată. - Nu, nu!
Ai încetat să-ți mai pui întrebări despre tine, Caroline!
Ți-ai dezvoltat un sistem fix de convingeri
în care refuzi orice introspecție.
Asta înseamnă că nu vei mai avea niciodată
vreun gând nou în viața ta profesională.
Trebuie să înveți să iei aceste idei, să le pui de-o parte,
și să-ți pui întrebarea fundamentală, care e "de ce"!
Pur și simplu să te întrebi: "ce?" pentru a spune "nu știu".
Doar pentru că ești mai în vârstă nu înseamnă că ai dreptate.
E posibil să însemne că te înșeli de mai multă vreme.
Care a fost motivația ta aici?
A fost să-l ajuți pe Adam să descopere...
criza care i-a produs acea fractură psihică?
Sau, pur și simplu, să-mi dovedești că eu mă înșel?
- Scumpa mea... - Nu...
Bun, toată lumea la dușuri.
Scumpo!
Deci, Wesley Crite a fost solistul unei formații de rock underground.
A murit în noiembrie 1994.
A fost o posibilă sinucidere.
În momentul acesta, Adam Saber e în închisoare.
A fost dus în carceră.
În acest moment atât de jos al vieții sale,
își asumă altă personalitate care are o poveste și mai proastă ca a sa.
Bine.
Bună, Wesley.
Scuza că te-am făcut să aștepți.
Am tot timpul din lume, doctore Jessup.
Vreau să-ți pun câteva întrebări, dacă nu te deranjează.
Mai întâi aș vrea să te întreb eu ceva.
Da?
Doctoratul acela îl ai în numele științei sau al lui Dumnezeu?
De ce întrebi?
Chestia aceea din jurul gâtului.
Aș vrea să mă consider ca fiind un medic al științei...
însă o femeie a lui Dumnezeu.
Vreau să-ți arăt ceva.
18 noiembrie, 1994.
Înseamnă ceva pentru tine?
Pleacă de lângă mine.
Știi ce s-a întâmplat în acea zi?
Pleacă.
Ce s-a întâmplat în acea zi?
Ce știi despre ziua aceea?
- Pleacă de lângă mine. - Wes.
PLEACĂ DE LÂNGĂ MINE!
David?
Te simți bine?
A fost aici.
Cine? Cine a fost aici?
De unde ai auzit?
Nu am auzit.
Eu l-am scris.
E cântecul lui David.
- A fost vreodată publicat? - Nu.
David l-a compus în spital după accident,
și și-l cânta de fiecare dată când era trist sau speriat.
Când era speriat?
Era un fel de sanctuar pentru el, un adăpost în furtună.
E posibil ca...
în noaptea în care a fost ucis, când a fost în pădure,
e posibil să fi cântat acest cântec?
Mă rog să o fi făcut.
- Alo? - Bună, tată.
Cred că atunci când Adam Saber era băiețel,
a fost martor la uciderea lui David Bernburg.
Iar David e o evadare din acea amintire. Poate la fel e și Wes.
- Ai adresa de acasă a lui Adam? - De ce?
Pentru că vreau să văd de ce fel de viață Adam încearcă să evadeze.
Bună.
Bună, micuțule.
Bun băiat. Bun băiat.
E cineva!
E cineva?
Micuțule... ești singur?
E în regulă. E în regulă. O să intru.
Intru. Nu o să-ți fac rău.
E cineva?
La naiba.
Bine. Bine, bine.
Bine, micuțule.
Să vedem dacă găsesc ceva.
Gata, gata.
Gata. Sărăcuțul de tine.
E cineva?
E cineva aici?
E cineva?
Doamne... Dumnezeule.
Dumnezeule.
Doamne Dumnezeule. Dumnezeule!
Primul tău cadavru?
Nu.
Am trimis pe cineva să-l ridice pe acest Adam Saber pentru interogatoriu.
La naiba! La naiba.
Am uitat să-mi iau fata. Nu pot rămâne.
- Nu e nevoie de tine aici. - Mulțumesc.
- Te acopăr eu. - Mulțumesc.
- M-ai văzut? - Te-ai descurcat de minune, scumpo.
Serios, tată?
Kenna, haide, plecăm.
Vin imediat.
- Alo? - Detectivul Danton?
- Sunt Caroline Jessup. - Bună.
Adam Saber e la școala fiicei mele.
- Sunteți sigură că e el? - Da.
- Da, e la școala Brockhurst. - Bine.
- La terenul de fotbal. - Bine, o să...
- Bună. - Trimit mașina și o să ajung acolo.
Cât de repede posibil. Mulțumesc.
Sammy!
Sammy...!
- Vezi? - Samantha!
Ți-am spus că o să ajungă.
- Niciun motiv de îngrijorare. - Samantha!
Sammy.
Samantha. Samantha.
Scuze pentru întârziere. Vino încoace chiar acum.
- Dar, mamă... - Acum! Vino încoace!
Hai, hai...
Vreau să aștepți cu mama lui Brody, bine?
- Totul e în regulă? - Cum ai ajuns aici?
Nu știu exact.
Sammy a fost minunată! Cred că o să facă...
Nu vreau să te mai apropii de familia mea!
Dar tu m-ai invitat.
- Nu am făcut așa ceva. - La spital.
La care spital?
Când ai venit să mă vezi.
CC, te simți bine?
Cum mi-ai spus?
Micuța CC.
- Cine ești? - Pentru numele lui Dumnezeu.
Caroline, sunt eu.
Charles.
Credeam că știai de regula să nu vorbești cu străinii.
Dar știa cum mă cheamă.
Voia doar să vorbească cu mine până ajungi tu aici.
Despre ce voia să vorbească?
Mai întâi a vrut să afle chestii legate de familie.
Da?
Ce am făcut vara asta.
Și despre ziua mea de naștere.
Ce e cu ziua ta de naștere?
Dacă mi-au plăcut cărțile pe care mi le-a trimis.
Altceva?
Apoi a vrut să știe despre Dumnezeu și chestii de genul ăsta.
Ce i-ai spus?
Că nu cred.
De ce ai spus așa ceva, dragă?
Pentru că dacă Dumnezeu ar exista nu l-ar fi lăsat pe tata să moară.
Știi, cred că...
cred că Dumnezeu știa cât de minunat a fost tati.
Așa că și l-a dorit în Ceruri pentru a-l face un loc mai bun.
Nu e nicio problemă dacă nu cred, mami.
De ce?
Nici bunicul nu mai crede.
Așa că orice s-ar întâmpla, o să fiu cu el.
Dumnezeu te iubește.
Mereu te va iubi, bine?
Bine.
Ce ai pățit la spate?
Nu știu.
Mă cam mănâncă.
O să-ți pun ceva, bine?
Bună, tată, eu sunt.
Uite, cred că e o legătură între Adam și personalitățile sale.
Cu toții vor să știe dacă ai credință.
Adam te-a întrebat pe tine, Wes pe mine, Charles a întrebat-o pe Sammy.
- Charles? - Ei bine...
Adam a fost la școala lui Sammy pretinzând că e Charles.
Caroline, Charles e mort.
Poftim? Tată... tocmai am vorbit cu el.
Era bolnav, însă nu voia... adică...
Tată, îmi pare rău.
Și mie.
Mereu a vrut să fie primul în orice.
- Te simți bine? - Da.
E doar o senzație.
Te iubesc, scumpo.
Și eu te iubesc, tati.
Pa.
Am remarcat un caiet cu schițe în camera ta.
Îți place să desenezi?
Mâini.
Moise se îneca într-o mare nedespărțită.
Așadar, văd asta, bine?
Umbră se mișcă. Pare că mai este cineva acolo, da?
- Da, dar... - Dar...
- Știi... - Dar... dar ce?
Cara, asta este... Haide, asta este tata.
Face ceea ce face mereu. Se joacă cu tine.
Poți să aflii ce este?
Da, sigur.
Deci...
Care este treaba?
Treaba este, dle Saber, că un cadavru a fost găsit acasă la tine.
Scuză-mă?
Bărbat. Aproximativ 30-50 de ani.
Îl cunoști?
Bine.
Ești un om religios, dle Saber?
Întreb doar pentru că aceasta cruce a fost gravată pe spatele victimei.
Recunoști asta?
Poate a fost arsă sau tăiată, nu știm încă sigur.
Înseamnă ceva pentru tine?
Nu.
Adam, recunoști ceva din astea?
Recunoști?
Crucea asta înseamnă ceva pentru tine?
Recunoști ceva din astea?
Am spus: "Nu le recunosc!" Ești surd?!
Bine. Scuză-mă. Scuză-mă, detectivule.
Pot să-ți vorbesc o secundă?
Nu îl forța acum. Nu o să obții nimic.
Și... cred că te pot ajuta eu cu crucea aia.
Am mai văzut-o înainte.
Da.
Am văzut semne din astea în oraș.
Îmi pare rău. Nu am știut pe cine altcineva să întreb.
Doctore Jessup, de ce ești aici?
Textele te-au dezamăgit, nu-i așa?
Da.
Ascultă.
Din cauza asta Dumnezeu ne-a dat două urechi, dar o singură gură.
Există magia Diavolului în dealurile astea,
pe care unii ar putea încerca să aibă grijă de un copil bolnav
sau să se răzbune pentru un rău teribil.
Amintește-ți asta.
Cărțile tale poate te-au dezamăgit, dar Dumnezeul tău nu.
Du-te acolo unde drumul se sfârșește, în vale.
Vei vedea localitatea Holler. Întreabă de Granny.
Scuză-mă?
O... o caut pe Granny.
Este important să o găsesc.
Trebuie... vreau să... Vreau să aflu ce este asta.
Cred că este un fel de cruce.
Tu știi ce este asta?
Știi?
Lasă-mă să văd.
Nu este o cruce.
Cum faci asta?
Cu ochi mai buni ca ai tăi.
Îmi poți spune ce reprezintă?
Nu o să crezi. Copilă!
Ce naiba este asta?
Vrei un suc?
Ești sigură?
Nu se poate. Nu se poate naibii.
Ce faci?
Îmi pare rău, dragă.
Vreau să încerc ceva.
Unchiule Stephen.
- Ce faci? - Trebuie să verific ceva.
Ține-l. Ține-l jos!
Ține-l nemișcat!
O să fie în regulă.
Acum o să crezi?
Este scrisul munților.
Asta... este adăpostul.
Aveți două mesaje noi.
Doctore Jessup, sunt detectivul Danton.
Am vrut doar să știi că nu am avut suficient pentru a-l reține pe Adam Saber
dar l-am eliberat în grija tatălui tău.
Vreun noroc cu crucea aia? Sună-mă.
Următorul mesaj.
Iisuse, Carrie, unde naiba ești?
Bine, întunericul de pe imaginea video, chestia care se mișcă...
este o undă de sunet.
Este o voce.
Carrie, este o afurisită de voce. Ascultă.
Reverend Christian Moore...
adăpostește-i acum pe cei fără credință!
Ai auzit asta?
- Cara. - Ce a fost asta?
Nu am nicio idee. Dar știu cine este Christian Moore. Sau a fost.
S-a născut în Burlington, Alabama, în 1889.
Este unul dintre băieții ăia de pe timpuri,
vindecători prin credință.
A murit în... 1918. Astea sunt toate informațiile pe care le-am obținut.
Oricum, ascultă asta. Bine.
Există un fel de societate istorică în Milling Junction.
Este un tip acolo cu numele de Monty.
Are toate informațiile.
Bine, sunt la 75 de kilometri de Milling Junction.
Poți ajunge acolo într-o oră. Du-te.
- Ești în regulă? - Am mâncărimi în gât.
- Lasă-mă să văd ce am. - Fără medicamente de tuse.
Mama spune că nu-ți fac bine.
- Serios? - Mierea este bună, totuși.
Da? Bine.
- Unchiule Stephen. - Da?
Cred că am ceva pe spate.
Ei bine, răposatul meu tată a făcut acest filme
imediat după Marele Război.
1918.
Atunci a venit.
Gripa.
Și atunci l-am întâlnit pe el.
Pe reverendul Christian Moore.
Era un autoproclamat vindecător prin credință
și le-a spus celor din Holler că
că nu aveau nevoie de medicina voodoo.
Doar să aibă credință în Dumnezeu.
Și i-a făcut pe mulți din Holler
să-și întoarcă spatele către Granny.
Vezi tu, el s-a folosit, pentru a da un exemplu, de proprii lui copii.
Erau sănătoși și aparent imuni
la ravagiile bolii.
Erau copii ciudați, din câte îmi amintesc. Tăcuți.
S-a dovedit că tăcerea lor era dintr-un motiv întemeiat.
Reverendul își pierduse credința
și și-a inoculat proprii copii împotriva molimei,
lăsându-i pe ceilalți să moară.
Asta este groaznic.
Din cauza asta oamenii din Holler au făcut ceea ce au făcut.
Ce au făcut?
Tatăl meu filma ca de obicei, iar eu îl însoțeam.
Atunci i-am găsit... pe copiii reverendului.
L-au târât pe reverend la Granny.
Iar ea a înfăptuit propria ei justiție a oamenilor de la munte
pentru necredința lui.
Nu îți pot spune exact ce s-a întâmplat...
dar pentru un copil de opt ani...
a părut că bătrâna aia
i-a absorbit sufletul lui Christian Moore...
și i-a umplut esofagul cu pământ ca să nu poată intra la loc.
Apoi a spus ceva ce... nu voi uita niciodată.
Reverend Christian Moore,
adăpostește-i acum pe cei fără credință.
Scuză-mă.
Alo.
Doctore Jessup, sunt detectivul Danton. Mă auzi?
Da. Care... care este problema?
Vreau doar să-ți spun
că am trimis o mașină de poliție la casa tatălui tău.
Vor ajunge acolo în câteva minute. Și eu sunt pe drum.
De ce?! De ce? Ce s-a întâmplat?!
A fost o greșeală.
Alo?
- Tată? - Hei, iubito.
Tată, Adam este cu tine acum?
Da. Poliția l-a adus acum ceva timp.
Poate auzi ceea ce spun?
Nu cred. Este în camera lui.
- Tată, vreau să pleci. - De ce? Ce se petrece?
- Ești în pericol. - Despre ce vorbești?
Tată, Adam Saber este mort.
Mă auzi?
Da, dar vorbești fără logică.
Cadavrul pe care l-am găsit... era Adam.
Oricine ar fi cu tine acum nu este Adam Saber.
Ei bine, atunci cine este?
Nu știu cine...
Dumnezeule.
Tată...
Tată... tată!
Tată, mă auzi?
Mă auzi?
Tată?
Tată...
Ta...
Tată...
Nu...
Răspunde, te rog.
Institutul Latham.
Virgil, vreau să fugi sus să îl verifici pe tata, bine?
Bine. O să-l verific. Te pun în așteptare.
Doctore Harding? Rahat. Rahat.
Nu! Iisuse!
Doctore... doctore Harding...
Cara... Cara... Cara, tu...
Virgil, unde... unde este tata?
S-a întâmplat ceva groaznic, Cara. Eu...
A murit.
- A murit. - Ce?
Nu am putut... Nu am putut să fac nimic.
A murit.
Ce...?
Îmi pare rău, Cara. Îmi pare foarte rău...
- Alo? - Bună, iubito. Sunt mami.
Poți... poți... Poți să mi-l dai pe unchiul la telefon?
Mama vrea să vorbească cu tine.
- Își ia cheile de la mașină. - De ce? Unde plecați?
Haide. Haide.
Sammy, ești în regulă?
Hei. Sammy tușește. Are și o iritație pe spate.
La medicul ei este închis.
Au spus că ar trebui să mergem la spitalul General.
Cara?
Ești acolo?
Doctorul nu o poate ajuta.
Ai înnebunit, Cara? Trebuie să o consulte un doctor.
Gândește-te la ceea ce ai auzit pe imaginile alea video.
Omul ăsta este foarte periculos. Te rog, trebuie să o aduci aici.
Nu, ascultă-te ce spui.
Nu-mi duc nepoata la un afurisit de vraci.
O duc la spital.
Te rog ascultă-mă și adu-o aici.
- Nu! - Unde mergem?
La spital. O să fii în regulă.
Stevo! Așteaptă.
Stai naibii departe de noi.
Stevo! Nu ai nicio idee de ce se petrece aici, Stevie.
Samantha Jane! Vino cu mine! Samantha Jane!
Fugi, fugi, fugi! Sus pe scări.
Haide. În baie. În baie. Fugi, fugi.
Ești într-un mare pericol, cowboy-ule.
Hei. Nebunul tău tocmai a apărut în mașina tatei.
Ține-l departe de ea, bine?
Stephen, măcar o dată în viața ta, vrei să-l asculți pe tatăl tău?!
- Poftim. - Bună, mami.
Hei, iubito. Hei, fă orice spune unchiul tău Stephen, bine?
Bine.
Totul va fi în regulă,
iar eu o să rămân la telefon cu tine tot timpul, bine?
- Sunt speriată, mamă. - Știu. Știu.
Omul de pe terenul de fotbal... este aici.
Știu, iubito. Știu. Știu.
Stevo!
Urcă pe scări.
Este în cas.
Stephen?
Samantha Jane!
Stephen, sunt tatăl tău.
Nu este timp de jocuri, Stephen.
Sammy?
Samantha Jane, iubito.
Trebuie să vii cu bunicul tău, Samantha Jane.
Iubito?
Te rog! La naiba, Stevie, deschide ușa!
Nu avem mult timp!
Vine un om foarte rău, Stevie!
Deschide ușa!
Nu te pot ajuta dacă nu-i deschizi ușa tatălui tău!
Nu îmi pasă, omule! Ieși din casa asta acum!
Stevie! Stevie!
Stevie!
Sammy!
Samantha Jane...
Sammy! Sammy! Stephen?
A fost un accident, iubito.
Ascultă-mă.
Trebuie să vii cu mine, Samantha Jane.
Sammy, spune-i să mi-l dea pe David la telefon.
Vrea să vorbească cu David.
David? David nu este aici, iubito.
Sammy, pune-mă... Pune-mă pe speaker.
Caroline?
Dă-mi-l pe David la afurisitul de telefon, acum!
Sammy? Sam... Stephen? Stephen?
Mami...
a căzut.
- Sammy? - Poți să vii să mă iei?
Înainte să se trezească. Unchiule Stephen?
Ești bine?
Spune-mi unde este vraciul ăsta.
- Haide. Ești în regulă. - Sunt speriată!
Nu fi speriată.
Pune-ți centura.
Haide!
Când tușesc, simt că îmi vine să vomit, unchiule Stephen.
O să ne întâlnim cu mami curând, bine?
Îți promit.
Hei! Hei!
- Mami! - O să te țin eu, iubito.
Dă-mi mâinile. Este în regulă.
Dumnezeule. Haide.
Mami!
Lasă-mă să văd.
Condu, Stephen. Condu drept în față.
- Cât de departe este? - Doar câțiva kilometri.
- Suntem în mijlocul pustietății. - Știu. Știu.
Mergi drept. O să ajungem acolo curând.
Iisuse, sper că știi ce faci.
Mergi drept!
- Ai grijă! - Rahat!
- Dumnezeule! Dumnezeule. - Ce naiba este asta?
Este în regulă. Este în regulă.
Am ajuns. Este în regulă.
Rămâi aici. Rămâi aici, Stephen.
Haide, iubito. Vino.
Este în regulă. Ești bine. Știu. Știu. Este în regulă.
La naiba...
Rahat.
Haide.
- Mamă, nu vreau să... - Nu. Este în regulă. Este în regulă.
Arată-i spatele.
- Arată înspăimântător. - Arată-i spatele.
O să te ajute. Este în regulă. O să fiu chiar aici.
- Trebuie să fac asta? - O să fiu chiar aici, bine?
Ți-ai pierdut calea, nu-i așa, copilă?
De la Dumnezeu?
Tata a murit.
Un lucru groaznic, să pierzi pe cineva drag.
Cel mai rău lucru este să-ți pierzi credința.
Îmi pare rău, copilă.
De ce?
Odată ce adăpostirea a început, te va găsi.
Nu. Nu.
Nu, nu, trebuie să faci ceva.
Ea a ales.
Nu a ales. Nu a ales. Este un copil.
Cu toții suntem copiii lui Dumnezeu.
Te rog ajută-ne. Ajută... ajut-o.
Nu va fi singură.
Se va odihni cu cei adăpostiți.
Nu. Nu!
Mami!
Stephen! Stephen!
Acoperă-ți ochii, bine?
- Nu privi. Nu privi. - Bine.
Stephen... Stephen?
Stephen...
Nu... cheile... cheile...
Sammy!
- Mamă! - Haide.
Mami!
Sammy...
Bine. Bine. Ești în regulă?
În regulă, iubito. Bine. Haide.
Haide. Haide.
Bine, îmi pare rău. Bine, îmi pare rău.
Este în regulă. Ești în regulă. Totul este în regulă.
Sammy? Sammy, ce este asta?
Dumnezeule. Este în regulă, iubito. Scoate afară. Scoate afară.
Dumnezeule. Bine.
- Mami, nu-mi mai simt degetele. - Bine, iubito. Este în regulă. Ești bine.
Totul va fi în regulă. Vei fi în...
Sammy!
Mami?
Sângerezi, mami.
M-am lovit la cap.
- Este în regulă. Este în regulă. - Sunt foarte speriată, mami.
Este în regulă. Este în regulă.
Haide. Vino aici. Vino aici.
Vino aici. Este în regulă. Este în regulă.
Este în regulă. Este în regulă.
Bine, bine, bine.
În regulă. Bine. Este în regulă.
Matei, Marc, Luca și Ion
Binecuvântați patul pe care mă întind
Binecuvântați-mă când mă întind să dorm
Mă încredințez Domnului
Să fie cinci îngerași în jurul patului meu
Unul la picioare și altul la cap
Unul să cânte și altul să se roage...
și unul să îmi ierte păcatele.
Amin.
Mami...
Este în regulă.
Mami!
Sammy.
Sammy?
Respiră. Respiră. respiră.
Respiră, Sammy.
Dumnezeule.
Sammy?
Subtitrarea: bai3tzash / Shadow / Avocatul31