www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
Numele meu e Sophie Hall, de la ziarul The New Yorker.
Bună ziua, domnule Bill, mulțumiri pentru că ați răspuns apelului.
Nu, nu sunt scriitoare. Verific doar ceea ce s-a întâmplat.
Este ca o muncă de detectiv.
Să vedem dacă sunteți acel Robert Bill pe care-l caut.
Puteți confirma unde erați atunci când ați aflat că s-a terminat
cel de-Al Doilea Război Mondial?
Poughkeepsie, bine. Bun. Mulțumesc foarte mult.
Da, în momentul când războiul s-a încheiat.
Palm Beach? Norocosule. Mulțumesc. La revedere.
Bobby, bună. Nu am nimic, dar mai exista încă doi de Robert Bill,
iar unul este un ofițer de marină. Așteaptă un moment.
Te sun eu înapoi. Sophie Hall.
Puteți confirma unde erați când ați descoperit
că Al Doilea Război Mondial s-a terminat?
În Times Square? Sunt chiar aici, în acest moment.
Mă aflu exact acolo unde fotografia a fost făcută.
Niciodată nu m-am gândit că o să vă găsesc.
Pot să te întreb dacă poți descrie ceea ce ai văzut în acea zi?
Sărutul. A fost spontan sau regizat?
A fost? Ești sigur?
Este sută la sută sigur?
Ofițerul de marină Robert Bill,
a declarat că era împreună cu cu asistența medicală
și că sărutul a fost complet spontan,
o celebrare a dragostei adevărate dintre ei.
- Și el ți-a zis asta? - Da, el însuși.
Nu-ți cer întotdeauna să vorbești cu martorul,
dar trebuie să fiu sigur.
- Sunt 100% sigură. - Minunat.
Pentru că oamenii vor să creadă în dragoste adevărată, nu?
E adevărat că mergi la Verona pentru un "pre" luna de miere?
Explică-mi și mie asta.
E doar o vacanță înainte de căsătorie.
Este ultima dată când vom fi singuri înainte de a deschide restaurantul.
- Ei bine, e orașul iubirii, știi? - Da, este.
Bună alegere și bine lucrat. Mulțumesc.
Mă gândeam... În timp ce eu sunt acolo...
Să scriu...
Scrie! Dar faci așa de bine când verifici faptele!
- Călătorie plăcută!. - Mulțumesc. Pe curând!
Cine merge în luna de miere, fără a fi căsătoriți? Sunteți atât de norocoși!
Restaurantul lui Victor se deschide în 6 săptămâni, asta e șansa noastră finală.
Știi? Nu-l lăsa să fie cu mintea în altă parte
decât la tine. Aruncă-i telefonul mobil în Adriatică!
- Trebuie să comunice cu furnizorii. - Sophie!
Va fi bine. Promit.
Stai, ce?
Dumnezeule.
Închide ochii! Închide ochii!
Deschide gura!
- Este bună? - Este.
Da? Nu? Da? Da!
- Îmi place... - Reinventarea pastelor!
Să-ți arăt. Gust-o pe asta, este foarte bună.
Același lucru, dar untul este diferit.
Mai mult... știi tu.
Este bun, așa-i?
Nu fii modestă. Am creat o operă de artă.
- Asta a fost perfect. - Victor...
- Cred că este. - Victor, eu doar...
- Victor, pot să spun ceva? - Ce?
Plecăm în curând și încă nu ne-am făcut bagajele.
- Serios! - Faci curat?
Haide.
"Arrivederci", New York! "Ciao, Bella Verona!
- Va fi uimitor! - Știu, sunt atât de emoționată!
Sophia!
Sofia, unde ești, scumpa mea Sophia!
Vorbesc cu logodnica mea...
Ne vedem în curând!
- Îmi place acest loc. - Și mie.
- Am nevoie să-ți arăt unele... - Știi ce e mai uimitor?
- Ce? - Am vorbit cu domnul Morinni.
El a aranjat întâlniri cu fiecare din furnizorii mei.
Să începem prin a vizita cea mai veche podgorie.
Victor.
Sophie, ce este? Nu înțeleg.
Mergem la cea mai vechi și frumoasă podgorie de aici. Asta e romantic.
Haide, o să bem puțin vin, ne vom ameți un pic...
Ne vom întoarce aici... și o să...
- Cum a fost? - Am încercat să vorbesc cu Bobby din nou.
- Cum a mers? - Nu, nu am reușit să vorbesc cu el.
- De ce? - Am fost speriată.
Serios?
Este timpul să mă opresc din a verifica și să încep să scriu.
Este pasiunea ta, ar trebui să o faci.
Sunt cei mai buni struguri dintre podgoriile din zonă.
- Corect. - Îți amintești?
Este foarte profund. Fructe proaspete, flori...
E bun.
Gust de flori și fructe proaspete. Simțiți? Este atât de bun.
Zâmbește.
Sophie.
Trebuie să cumpărăm bilete pentru opera, înainte să se vândă toate.
Trebuie să vedem Castel Vecchio, Lacul Garda și turnul Julieta.
Sophie, este atât de frumos și atât de incredibil!
Sophie, este uimitor! E perfect.
Aș vrea să fiu un șoricel și să trăiesc în fabrica de brânza.
Da, desigur. Vorbim după. La revedere.
Dl Morinni a fost la telefon, ne-a invitat
într-o pădure la aproximativ 120 de km de aici.
- Au niște trufe minunate. - Stai, 120 km?
Nu este asemănător cu mile, Sophie.
Înțeleg diferența, dar nu înțeleg de ce trebuie
să mergem 120 km pentru a vedea o ciupercă.
Nu este o ciupercă, bine? Este o trufă,
ceva care se pune în partea de sus a aluatului, este bună...
Haide, ce este? Te-ai distrat azi, așa-i?
Totul a fost bine, dar acum...
Sincer, acum nu simt nevoia și nici dorința de a vedea o ciupercă.
Bine, am înțeles. E bine.
Doar nu-i mai spune ciupercă.
Știi ce? De ce nu te duci tu să vezi locul cu trufe
- iar eu să văd monumentele? - Serios?
Sigur! Este o situație de câștig-câștig!
"Draga mea Juliet, Sunt îndrăgostită"...
"Juliet, am nevoie de ajutor"...
- "Dragă Juliet"... - "Dragă Juliet"...
"Oh, Romeo! De ce ești tu Romeo al meu?
Ești bine?
Scuzați-mă...
- Vorbiți engleza? - Mulțumesc lui Dumnezeu.
Luați acest cos e... Cum spui?
- Și să le traduceți. - Să le traduc?
Nu ești traducătorul trimis de agenția pentru ocuparea forței de muncă?
- Nu, eu sunt... - Te așteptam de două săptămâni.
Scuze. Numele meu Sophie este, te-am urmărit...
și te-am văzut că ai pus scrisorile într-un coș.
- Și am vrut doar să știu de ce? - De ce?
- Ești scriitoare? - Da, sunt scriitoare.
Vino, am să-ți arăt.
Ei vin din toate colțurile lume, în fiecare zi.
Dar luați scrisorile la fel ca și monedele din fântâna?
Cum altfel să le putem răspunde?
Deci, răspundeți la toate?
Da.
- Sunt toate Juliete? - Secretarele ei.
Donatella a fost căsătorită 51 ani cu același om.
Ea se ocupa cu probleme dintre soți.
Soții sunt ca vinul, durează mult timp ca ei să se maturizeze.
Francesca este o asistentă medicală, se ocupa cu bolile și cu pierderile.
Și Maria...
De ce întotdeauna oftezi când rostești numele meu?
Ea are 12 copii, 29 nepoți și 16 strănepoți.
- Are grijă de toate. - Și tu?
Isabella oferă răspunsuri la cele pe care abia le poți citi.
Lupte, finaluri, inimi zdrobite.
Cineva trebuie s-o facă.
Este mama mea. Rămâi la cină, Sophie?
La toți ne e foame
dacă nu vrea să mănânce, asta e.
Știi foarte bine ca eu nu suport nerușinarea.
- Mamă, nu este o insultă. - Nu este jignitoare?
Uite ce mare și frumoasă e. Suficient de mare pentru tot orașul.
- Și ea spune nu! - Mi-ar plăcea să rămân,
dar trebuie să plec.
Asta este problema cu americanii.
- Întotdeauna pe fugă. - Te rog, mama!
Trebuie să plec să-mi găsesc logodnicul.
Logodnic?
De ce nu? Felicitări!
- Foarte bine! - Noroc, dragă!
Cel puțin accepta un deșert pentru tine și logodnicul tău.
Mulțumesc.
O seară frumoasă tuturor.
- Pa. - Pa.
Știi? 120 km de tur și tot eu am ajuns înaintea ta.
- Felicitări. - Da.
Cum a fost Verona? Cum a fost, fără mine?
Pustie, pe jumătate pustie, complet pustie?
Pe jumătate pustie.
- Secretare și Juliet... - Juliet?
- Juliet Capulet? - Da, sunt aceste femei
care se numesc secretarele Julietei,
și ele scriu scrisori pentru oricine care-i scrie Julietei.
Secretarele acestea lucrează pentru orașul Verona.
Și toți acești oameni, aceste femei cu inima zdrobită
vin din toate colțurile lumii.
- Și scriu scrisori și... - Ce e în pungă?
Nu știu.
Apoi postează aceste scrisori, pe un perete
în grădina Julietei, secretarele se întorc,
cu aceste coșuri, și culeg scrisorile în fiecare zi.
Apoi răspund scrisorilor, ca și cum Julieta ar răspunde
pentru toate scrisorile care au adresa scrisă pe plic.
Asta e treaba lor! Este de necrezut,
este pasiunea lor, este ceea ce fac ele în fiecare zi.
- Lucrează toată ziua, în fiecare zi... - Sophie, Dumnezeule...
- Și fac acest lucru de ani de zile... - Este incredibil!
E pur și simplu incredibil!
Incredibil! Dumnezeule! E extraordinar, gusta.
Trebuie să încerci. Dumnezeule! O mușcătură, haide!
Trattoria Scrisori către Juliet.
Victor este foarte entuziast.
Da, da, știu.
El se crede că este italian, de când am ajuns aici.
Și toate imitațiile.
- Dar nu e foarte bine. - Corect.
Acea femeie este frumoasă, este incredibilă.
Cred că sunt îndrăgostit. Absolut.
- Ești îndrăgostit de ea? - Sunt!
Serios?
Să spun că nu. Spune nu și n-o voi face.
Serios, sunt topit de dorință, dar n-o voi face.
Bine. Ce?
Ea s-a oferit să mă învețe unele secrete astăzi.
- Serios. - Bine, acum sau "într-o zi"?
Chiar acum! Este o nebunie. Este uimitor, ea face
- Risotto a Marone, nu? Da? - Totul este risotto, nu?
Vezi? Rețeta e veche de aproximativ 300 de ani.
- Este fantastic. - Bine, e minunat, dar...
- Lacul Gardă, nimic azi? - Lacul Garda... Adică...
Lacul Garda e acolo de 500000 ani, știi?
Dar acum, Angelina s-a oferit să mă ajute,
și eu sunt aici, suntem aici, hai să ne distrăm...
Hei tu, Paul Newman, dacă vrei să muncești, trebuie să vezi!
Vezi ce vreau să spun?
Mi-a spus Paul Newman, da?
Uite... să vedem lacul, mâinile mele sunt legate... nu știu.
- Ne puteți ajuta, dacă doriți. - Scrisorile!
Corect? Tu citești scrisorile și eu gătesc.
Iar mai târziu, mâncăm. Este un câștig-câștig!
- De cât timp sunteți logodiți? - De aproape un an.
Și pot să întreb de ce nu porți un inel de logodnă?
Asta a fost vina mea. Am insistat. El este atât de ocupat, știi?
Acest restaurant și totul... Și eu...
Cred că l-am găsit inutil.
Totuși, o fată ar trebui să primească un inel.
Nu m-am dus după el, Julieta.
Nu m-am dus după Lorenzo.
Ochii lui erau atât de plini de încredere.
I-am promis că o să fugim împreună
pentru că părinții mei nu-l acceptau.
Dar, în schimb, l-am lăsat să mă aștepte,
sub copacul nostru. Așteptând și întrebându-se unde eram...
Eu sunt în Verona, acum. Mă voi întoarce la Londra dimineața
și îmi este atât de frică.
Te rog, Juliet. Spune-mi ce să fac.
Sufletul meu se mistuie
și nu am pe altcineva pe care să contez.
Cu dragoste, Claire.
Și a fost acolo în toți acești ani?
Cred că ea a venit înapoi
pentru a-și găsi dragostea adevărată.
Și au 10 copii
și încă se mai iubesc pasional toată noaptea.
Cu excepția faptului că el a făcut șunculițe și s-a îngrășat,
și ea este cea care trebuie să facă totul.
Francesca!
Poate că ea a rămas în Londra. și s-a căsătorit cu un duce,
și au trăit fericiți până la adânci bătrâneți. Ca mine.
Te-ai măritat cu un contabil și nu cu un duce.
Nimeni nu e perfect!
Și pun pariu că atunci când face dragoste cu ducele
își imaginează că e cu prima ei dragoste, Lorenzo.
Isabella, trebuie să-i răspundem.
Atunci, răspunde-i.
- Bună seara, doamnelor. - Bună seara.
Bună seara, prieteni.
Noapte bună.
Noapte bună, Sophie.
Noapte bună.
- Îmi pare rău, am întârziat. - E în regulă, nicio problemă.
- Cum a fost ziua ta? Bună? - A fost așa de bine!
- Da? - A fost.
- Super! - Angelina, cum e?
E minunată. Această femeie este incredibilă.
E foarte instinctivă, gătește fără rețete,
este uimitoare. M-a invitat să gătim din nou.
- Serios? - Oh, da.
Cred că pot învăța multe de la ea.
Nu, tu prima. Scuze.
Doar... voi fi scurtă, eu doar...
- Ce s-a întâmplat? - Am avut o zi minunată!
Am răspuns la o scrisoare care a fost scrisă acum 50 de ani!
Cine a scris-o poate nu o să-l primească.
- Dar a fost atât de bine să-l scriu! - Ar trebui să petreci mai mult timp cu ele.
- De ce? - Pentru că e pasiunea ta, da?
Și, de asemenea, deoarece ți se potrivește perfect.
Pentru că eu vorbesc doar despre Dl Morinni,
și el m-a invitat la această licitație cu vinurile incredibile în Livorno.
- În Livorno? - Da. Da,
este foarte unic, nu știu, nu știu dacă pot obține un bilet.
Știi? Și este peste o zi sau două.
Și dacă vrei pot obține 2 bilete, nu știu dacă pot...
Pentru o licitație de vinuri, în Livorno?
Sună teribil. Știu, îmi pare rău. Îmi pare rău acum.
Mă simt atât de rău, vreau să spun...
Deja îmi este dor de tine.
- Te văd în curând, bine? - Bine.
Pa!
- Pa. Ciao! - Ciao!
Ascultați ce a scris săraca fată.
" Juliet, e ceva mai rău în această lume decât un bărbat? "
Da, doi bărbați!
- Scuză-mă. - De-o săptămână nu am mai scris.
Permite-mi să spun, a fost o scrisoare foarte frumoasă.
Da, a noastra.
Excelenta.
O scrisoare catre bunica mea, Claire Smith.
Ceea ce am scris eu a fost incredibil?
Da...
Da, surprinzator.
Nu am mai scris de o saptamana.
A fost o scrisoare foarte frumoasă.
La ce te gândeai?
M-am gândit că a meritat un răspuns.
Da, poate acum 50 de ani, nu și acum!
Ce... Îmi pare rău
nu știam că dragostea adevărată are termen de valabilitate.
Dragostea adevărat? Glumești?
Ce făceai dacă n-o găseai?
Tu nu ai mai fi aici deranjat de ceea ce am făcut.
Ce faci aici, oricum? O americancă singura
- preocupată de probleme altora? - Nu sunt singură. Sunt logodită.
Condoleanțele mele mirelui.
Scuză-mă!
Ce înseamnă asta? Vii de la Londra să-mi ții o predică?
Nu, am venit pentru că n-o puteam lăsa pe bunica mea să vină singură.
Claire este aici? De ce?
Cred că ești în stare să-ți dai seama de ce.
Dumnezeule!
Asta e incredibil! A venit să-l găsească pe Lorenzo!
- "Incredibil"? - Da!
Și dacă Lorenzo nu vrea s-o vadă? Dacă a uitat-o?
Dacă este grav bolnav sau mort?
Să spunem doar pentru distracție. Și apoi ce?
Așa m-am gândit și eu.
Vreau să o cunosc. Vreau s-o întâlnesc pe Claire.
Vreau să joc pentru Manchester Unite, dar sunt jalnic la fotbal.
- Și dacă ea vrea să se întâlnească cu mine? - Cred că faptul că ea
nu are niciun interes să cunoască o femeie care poate
folosi "Dumnezeule" și "incredibil" în aceeași frază.
Bunico, au închis. Ar trebui să mergem acum.
Scuzați-mă. Claire? Salut!
Bună, numele meu este Sophie și eu am scris scrisoarea.
Scrisoare de la Juliet?
Dumnezeule! Mulțumesc!
Mulțumesc, dar ne-ai găsit?
Ei bine, de fapt, nepotul dvs m-a găsit.
- Da? - Ei bine, de fapt, eu...
- Am... doar... - Da, e un dulce.
Și foarte fermecător.
Și el a crezut că s-ar putea ca tu să vrei să mă întâlnești.
Un comportament atipic din partea ta, dragă.
Ei bine, în aceste condiții, părea nepoliticos
să n-o cunoști pe femeia responsabilă de această călătorie.
Charlie nu a fost de acord. Ceea ce face să fie chiar mai distractiv.
Noi mergem să servim o cafea. Ai dori să ni te alături?
- În nici un caz. - De ce?
Nu! A fost o zi lungă. E prea mult.
- Bine, dragă, odihnă plăcută. - Nu știu...
Cunoști vreun loc unde am putea merge?
De fapt, cunosc locul perfect.
Nu pot să cred că ești aici!
Am făcut un curs de Artă în Toscana
și am stat la o familie lângă Siena.
Și aveau un fiu, Lorenzo.
Și a fost dragoste la prima vedere.
Avea ochii de un albastru...
Și am spus că era teribil de frumos.
"Tu ești fata cea mai frumoasă din lume. "
Draga mea, tu ai rămas la fel de frumoasă.
Mulțumesc.
Și el mi-a dat acest inel.
El a vrut să se căsătorească,
dar aveam examene, în Anglia,
și părinții mei n-ar fi acceptat. M-am speriat și...
Am fugit.
Acum...
Ceea ce-mi doresc este să...
... să-i spun că-mi pare atât de rău că am fost atât de lașă...
Desigur, să scrii o scrisoare ar fi prea simplu.
Deci ai venit să-l găsești pe Lorenzo.
Da, și cred că știu unde se afla.
Unde?
La o fermă, lângă Siena.
Charlie mă va duce acolo, mâine.
Doar pentru că nu vreau ca tu să faci autostopul.
- El crede că este o mare greșeală. - Nu ai avut parte de nimic
- romantic în viața ta? - Nu, pentru că sunt realist.
- Pentru că ești englez? - Rece ca un pește.
Și cine a scris "Romeo și Julieta"?
William Shakespeare, un italian mare!
Sunt nebun... nebun!
Sophie, draga mea.
- O seară frumoasă. Și mulțumesc. - Eu îți mulțumesc.
- Bună seara tuturor. - Bună seara.
- A fost grozav să te întâlnesc. - Charlie, haide.
- Noapte bună, doamnelor. - Ciao.
Ar fi minunat, dacă ea l-ar putea găsi pe Romeo al ei.
Este foarte special.
Imaginați-vă dacă-l găsește?
După 50 de ani și totul pentru că ai găsit o scrisoare.
Nimeni n-ar crede, dacă n-ar fi adevărat.
Așteptați... așteptați!
- Ce dra... uite-o că vine! - Îmi pare rău.
Pot să vin cu tine în căutarea lui Lorenzo?
Să vii cu noi?
Dar logodnicul tău? Ești în orașul iubirii și tu vrei să vii cu noi?
Da, vreau. Deoarece el este ocupat, iar eu sunt liberă.
- Desigur, dacă nu deranjez. - Nu, nu e niciun deranj.
Eu doar... trebuie să mai spun un singur lucru.
Nu este în întregime altruism. A început ca un răspuns simplu
la scrisoarea ta și acum cred că este incredibil ceea ce faci.
- Și mi-ar plăcea să scriu despre asta. - Un jurnalist!
- Dacă sunteți de acord. - Bunico, un ziarist!
Încearcă să intre în viețile noastre personale...
Charlie, haide! Nu e un secret de stat, așa-i?
Eu nu sunt o ziaristă. Mi-ar plăcea să fiu cândva, dar...
Și vezi povestea bunicii ca o oportunitate.
Cred că e o poveste care merită spusă.
Și mie mi-ar plăcea să vii cu noi.
- Serios? - Da.
- Sigur. - Minunat!
Cât timp ai petrecut cu Lorenzo?
Ne-am bucurat de fiecare secundă.
Mergeam la ferma unde lucra
și ne așezăm sub copaci
și a mâncam pâine cu roșii și cu ulei de măsline.
- Atât de romantic! - Da.
Ce e așa de romantic să mănânci pe jos?
- Serios? - Pe jos? Ei bine, el a iubit pământul!
El iubea să-mi vorbească despre ploaie
și despre izvoare cu apă proaspătă...
Ne-am plimbat mile întregi, stăteam pe iarba udă...
Încă îmi amintesc...
Mirosul de sudoare...
Bine, bunico. Deja mi-am făcut o idee.
Deci, te simți minunat că ești pe cale să-ți găsește-ți sufletul pierdut.
- Da. - Sufletul ei pereche a fost bunicul meu.
Nu-mi invalidă întreaga existență.
Bine, îmi pare rău. Eu doar...
Nu am vrut să sune așa, desigur, se știe ce am vrut să spun.
Charlie este la fel ca cu soțul meu.
Întotdeauna sceptici.
Soțul meu a spus întotdeauna că dragostea tine doar de hormoni.
Dar în adâncurile lui era atât de sufletist și de pasional.
Și Charlie este exact la fel.
Spune-mi despre băiatul de care ești îndrăgostită.
- Victor. - Ce e?
Ei bine, Victor este un bucătar șef. O mare bucătar șef.
- Chiar? - Își deschide un restaurant.
În New York. Și de aceea suntem aici.
Căutam furnizori de pretutindeni.
Și el este, de fapt, în Livorno la o licitație de vin în acest moment.
Ei bine, asta sună distractiv!
Pentru el, da.
Părinții tăi, îl plac?
Da, tata-l place.
Mama mea ne-a abandonat când aveam nouă ani.
Of, draga mea...
- Vai, dragă. Scuze. - Bine, a trecut mult de atunci.
Încet, încet.
Cum vrei să faci asta?
Să sun la ușă...
Și dacă soția lui are o criză de gelozie?
Ei bine, asta mi-ar stinge focul.
Mă preocupă faptul că s-ar putea să nu-și amintească de mine...
Să mergem acasă, bunico. Înainte ca toate să se termină în lacrimi.
Haide, nu e nimeni!
- Mă uit în spate. - Am făcut tot ce am putut.
Nu e cazul să-i prelungim suferința.
Da?
Bună ziua.
- Bună ziua. - Bună ziua!
- Lorenzo Bertolini? - Da, eu sunt.
Bună ziua, eu sunt Charlie Wyman. Aceasta este bunica mea, Claire.
Și Sophie.
Claire, nu vă amintiți?
Nu este el.
Ești sigură?
Nu sunt ochii lui.
Ne pare rău, ne-am înșelat.
Să fim siguri.
Îți amintești ce-ai făcut în vara anului 1957?
Vara 1957...
nu uit niciodată. M-am întâlnit cu cea mai frumoasă fată.
Cu părul blond lung.
Ne-am căsătorit în acel an.
Am blestemat-o pe femeia aia!
I-am blestemat ochii, dinții, mustața!
De ce întrebați?
De ce aduceți în prim plan amintirile astea oribile?
Ei bine, a mers bine. Nu poți să zici că nu ai încercat, bunico.
- Îmi pare rău, într-adevăr. - Serios, chiar așa?
Dacă nu știam ce înseamnă întrebarea ta, nu încercam să răspund.
Nu poate fi singurul Lorenzo Bertolini în toată Toscana.
- La naiba! - Este singurul de aici...
Nu am venit până aici aici ca să renunț tocmai acum.
Bunico, ce vrei să faci? Să bați la toate ușile,
și să întrebi dacă "Lorenzo este"?
Cum s-o facem altfel?
Șaptezeci și patru de rezultate. Șaptezeci și patru!
Șaptezeci și patru! Și vrei să mergem la vânătoare de bărbați? Imposibil!
- Plecăm dimineața. - Charlie, vrei să te calmezi?
- Sophie, ce crezi? - Chiar, ce crezi?
Ea nu crede! E ideea ei genială!
Gata, s-a terminat! L-am găsit pe Nemo. Totul s-a terminat.
- Sophie... - Uite, asta e treaba mea.
Găsesc oameni și lucruri. Și există procese de eliminare.
Și dacă găsim "cave utendo" după anumite cerințe,
adăugăm și unele fapte,
putem reduce asta considerabil.
Cine spune "incredibil" și "real" a spus: "cave utendo"?
Te rog! Am studiat la Brown,
dubla specializare, una în latină.
Aceasta este o nebunie. E nebunie curată!
Charlie, nu ai spus că vrei să înoți?
Avem de lucru. Mergi și înoată, în timp ce noi lucrăm!
Nu-l mai suport!
Este un băiet foarte frumos.
Așa-i?
Bine, ești sigură că Lorenzo nu ar părăsi niciodată acest loc?
Nu, el a iubit acest pământ! Sunt foarte sigură.
Pot?
Lorenzo ai noștri.
Ești sigură că ai timp pentru toate astea?
... Oferta de preț pentru 4000.
Alo, iubire. Ce faci?
Eu sunt bine, tu ce faci?
Știi, am văzut cele mai incredibile vinuri,
licitația e incredibilă, a fost frumos și uimitor. Cum merge la tine?
Ei bine, eu sunt în Siena în acest moment.
Ce? Siena?
- Ce faci în Siena? - Scriu scenariul.
Suntem în mijlocul unei aventuri, căutam o persoană
pe care ea a cunoscut-o acum 50 de ani.
Știi ce, dragă? Acum, nu e un moment prea bun,
sunt un pic ocupat, mă bucur că ai sunat,
dar avem timp să povestim.
Și posibilitățile de aici sunt cu adevărat uimitoare, știi?
Și cred că ne vom abia vineri.
Nu vreau să renunț? M-aș simți teribil...
Nu, rămâi, te rog! Și eu voi fi ocupată până vineri.
Minunat! Deci, pe vineri, bine? E foarte bine. Pe mai târziu... pa!
Claire.
Sunt disponibilă.
- Ce? - Vine cu noi!
- Da? - Vine cu noi!
Ce... splendid!
Păcat că nu sunt Lorenzo pe care-l cauți.
Dar dacă nu-l găsești...
te poți întoarce aici. Voi face un pește delicios.
- Dumnezeule! Bine. - Bine? Bun!
Mulțumesc. Scuze că întrerup jocul.
Noroc.
- Haide, frumoasă doamnă. Vino. - Mulțumesc!
Ce minunat! Mă faci să zâmbești...
- Dumnezeule, nu! - Haide, destul, haide.
Asta ar fi grozav.
De la un tip care a lucrat pământul la un om care deține unul.
Și să sărim peste părțile înșelătoare.
Viața este făcută din piese complicate.
Ce păcat că nu am fost eu.
Da.
Stimată doamnă Clară, niciodată nu aș fi permis să plecați.
- Credeți-mă. - Mulțumesc.
- La revedere. - La revedere.
Ce este între tine și italieni? Ți-ar mânca din palmă!
Ce păcat... Cred că aș putea fi fericit aici.
- Fericit? Nepotul tău a spus "fericit". - Am spus "aș putea fi. "
Doar nu te lăsa purtată de val. Am o reputație de menținut.
Charlie, de ce nu-i spui Sophiei despre munca ta de voluntariat.
- Nu-mi imaginez că ar fi interesată. - Încearcă-mă.
Sunt voluntar în apărarea drepturilor omului,
ajutorarea refugiaților pentru a obține azil.
- Pare surprinzător. - Sunt atât de surprinsă!
Nu mi te... am imaginat un tip de genul "Salvator al omenirii"...
Serios?
Și cum ți-ai imaginat că aș fi, mai exact?
Ei bine, înclinat spre un idiot de la Oxford.
Dar acum că ai menționat asta, un duce sunt convinsă că ar merge ca titulatura.
Cred că niște scuze ar fi binevenite.
Dar ea are de-a face cu fapte, Charlie.
Bine... Merg să mă odihnesc.
- Bună seara. - Bună seara.
- Pot să te însoțesc până la cameră? - Relaxează-te, Charlie.
E incredibilă.
Sunt de acord în ceea ce privește utilitatea cuvântului, în acest caz.
Uau, sunt flatată. Mulțumesc că ești de acord.
Acum, pentru nimic.
Da, bine... Să mergem la pat?
"Mergând la pat" este...
La fel de mult mi-ar plăcea să stau aici
și să beau sticle întregi...
Nu, mergi la culcare, ar trebui. Noapte bună, Charlie.
Da.
- Ei bine, noapte bună. - Noapte bună.
Scuză-mă, că sunt nemanierat...
Știu, nu e de mirare având în vedere că te cunosc?
Da, dar... nu știu ce este, dar...
Se pare că aduci în prim-plan tot ce este mai rău în mine.
- Deci, cumva e vina mea. - E vina ta.
Tu ai scris a naibii scrisoare.
Dar, oricum, te pot însoți până la camera ta?
Știi, nu sunt atât de dichisit,
rigid și încăpățânat așa cum încerci tu să mă faci să arăt.
Adevărat. Și nu am adus argumente ca "dragostea adevărată" e un nonsens.
"Vinovat".
E doar sunt îngrijorat pentru ea.
Eu știu că ea crede că sunt indiferent,
dar viața ei nu a fost atât de ușoară.
E ceva rău că-mi fac griji?
Nu, dar eu am un sentiment bun legat de toate acestea.
- Vei vedea. - Să sperăm că ai dreptate.
Aici e.
- Aceasta este dl Bartolini. - Dl. Bartolini?
Mă țineți minte? Sunt Claire Smith.
Acest chip minunat.
Atât de cunoscut...
Bună ziua!
Nu s-a terminat încă.
Desigur, nu s-a terminat.
- Mulțumesc. - Cu plăcere, domnișoară.
- Intrați. - Mulțumesc.
- Alo? - Alo!
Hei! Claire nu a venit cu tine? Nu?
Nr De fapt, s-a dus la culcare.
Am venit să te invit la cină, dar...
Am vrut să scriu povestea.
- Cum decurge? - Decurge bine.
- Sunt inclus? - Poate, de ce?
- Pot să citesc? Haide, doar un pic. - Glumești?
Nu se poate!
Cum pot fi sigur că sunt interpretat corect?
Să știi că ești! Crede-mă, ești.
- Ce vrea să însemne asta? - Înseamnă noapte bună, Charlie.
- Da. - Noapte bună.
- Serios? - Da.
Noapte bună.
- Ce? Bine. - Asta este...
una din situațiile în care ce spune el înseamnă de fapt opusul?
Nu!
- Corect. Noapte bună atunci. - Bună seara, Charlie.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
- Bunica vrea să doarmă până mai târziu. - E bine?
- Are nevoie de ceva? - Nu, nimic.
Ea este puternică ca taur.
Deci, m-am gândit să cunoaștem un pic Siena, din moment ce suntem aici.
Bună ideea.
Presupun că dorești să scrii?
- Vreau să spun... - Muncă, munca, munca.
Plăcere admirabilă.
Da, desigur. Continuă, atunci.
Charlie?
Din moment ce suntem aici...
Nu-mi place să te laud, dar...
Ce faci pentru Claire este într-adevăr foarte frumos și...
Îmi imaginez că-ți vei petrece vacanță în altă parte, așa că...
Te-ai oferit voluntar sau te-au forțat părinții tăi? Și unde sunt ei?
Îmi place să cred că sunt într-un loc bun.
Au murit într-un accident de mașina atunci când aveam zece ani.
Îmi pare rău.
Dumnezeule, îmi pare rău.
Vă mulțumesc, domnule. Apreciez asta.
Au fost vremuri grele.
Bunica și-a pierdut fiul, iar eu mi-am pierdut părinții.
Demult nu mai cred în finalurile fericite.
Oricum, bunica și-a revenit rapid și a primit un băiet tânăr
și furios sub aripa ei protectoare.
Și a făcut din mine persoana neplăcută care sunt azi.
Nu crezi că prietenul tău ar trebui să se simtă abandonat?
Nu, Victor se distrează mai mult ca niciodată acum.
Și mă îndoiesc că-și dă seama că eu nu sunt.
Și tu? Ai o prietenă?
Asta este o poveste lungă, foarte lungă.
Este? Nu sunt surprinsă.
Au trecut ani buni de când nu am văzut-o pe Patricia.
Ai terminat-o cu ea?
Insinuezi că sunt genul care zboară din floare-n floare?
Poate că da.
De fapt, eu am terminat cu Patricia. De data asta.
Destul.
Bine, destul.
- Sophie... - Destul.
Scrii foarte bine.
- Mulțumesc. - Nu...
Este într-adevăr, foarte, foarte bun.
De ce ești atât de surprins?
Cum de nu ai arătat cuiva specializat?
Am simțit că nu e terminată.
- De ce? - Cred că sunt o perfecționistă.
Știi că acest lucru este un alt mod de a spune "Sunt o lașă"?
Ascultă, nu ai de ce să te temi.
Nu dai examen. Ești o scriitoare!
- Ce a fost asta? - Nu sunt lașă.
Și eu nu sunt un domn!
Poate că ar trebui să ne întoarcem să vedem ce face Claire?
Trebuie. Încă mai există mulți Lorenzo.
- Uită-te la asta! - Ar trebui să te întorci la Claire.
Sunt Lorenzo Bartolini.
- Ia-l de aici! - Asta nu am mai văzut...
Sunt Lorenzo Bartolini.
Știi cum ești? Asemănător lui Montague și Capulet.
Oh, vrei să spui... bine...
Cel puțin eu nu sunt Romeo.
Acesta este lucrul cel mai evident.
Nu, pentru că... Dacă aș găsi dragostea vieții mele
nu aș sta în picioare ca un idiot, șoptind în grădină.
Nu aș sta sub balcon să mă mulțumesc cu firimituri!
- De acord cu mine? - Crezi în destin?
- Tu crezi? - Cred că da.
Cred că destinul e responsabil ca eu mă aflu aici și acum.
Cu Claire.
Desigur. Cu Claire.
Ei bine, asta e strada.
Aici este la numărul doi.
- Bună ziua. - Bună ziua.
- Îl căutați pe Lorenzo Bartolini? - Da, știți unde se afla?
- De ceea ce m-am temut cel mai mult. - Nu știm dacă acesta este el.
Sper că nu. Sper că nu.
- Oricum, am terminat. - Nu! Nu aici!
Atunci când ne oprim?
După următorul deal? Vom căuta în întreaga țară?
Nu! Se termină aici!
Celălalt Lorenzo nu e departe.
Nu este sfârșitul pe care-l voiai, nu?
Asta nu este doar o poveste inteligenta
- Cu un scenariu bine... - Oprește-te, Charlie.
- E viața noastră! Viața bunicii mele! - Charlie!
- Nu e vorba de poveste! - A pierdut un bărbat o dată.
Tu de câte ori ai pierdut?
Nu mă aștept să înțelegi,
pentru că nu știi nimic despre ceea ce înseamnă să pierzi cu adevărat.
Da.
Ai greșit.
Mama Sophiei a părăsit-o atunci când ea era o fetiță.
Este diferit, bunico. Este diferit.
Ai dreptate, dar...
Mama ei a ales s-o abandoneze.
Tu ai știut întotdeauna că părinții tăi te iubea.
Intră!
Bună...
Dragă...
- Am vrut doar să văd dacă ești bine. - Sunt bine.
- Claire, îmi pare rău. Am făcut... - Nu!
De fiecare dată a fost foarte special.
Oh, Doamne!
Pot?
Unul dintre cele mai bune lucruri în viață e când cineva ne perie părul.
- Charlie, cere-ți scuze. - Da...
Privind în ochi. Charlie, cu convingere.
- Sophie. - Mulțumesc.
- Uite, eu... - Privind în ochi.
Da, bunico. Am peste 12 ani...
Foarte bine.
Sincer, Sophie, îmi pare rău.
Asta nu se va mai întâmpla din nou.
Excelent.
Sophie.
- Propun un toast. - Mulțumesc.
Vreau să-ți mulțumesc pentru lucrul minunat ce l-ai făcut.
Pentru un necunoscut complet, nu o să uit niciodată.
- Nici eu. - Mi-am petrecut cele mai incredibile
zile... și chiar îmi doresc să...
Nu pot să vă mulțumesc îndeajuns că mi-ați permis să vă fiu alături.
Cred că ai făcut mai mult decât să vii cu noi.
Pentru toți cei dragi, oriunde ar fi.
- Pot să mă alătur ție? - Te rog.
Îmi pare rău, Sophie.
De când eram mică îmi place să privesc stelele.
"Mă îndoiesc că stelele sunt de foc"
"mă îndoiesc că soarele se mișca"
"mă îndoiesc că adevărul poate fi minciuna... "
"Dar niciodată să nu te îndoiești de dragostea mea. "
- Crezi că Lorenzo este acolo? - Da, cred.
E undeva, acolo.
Atunci am greșit insistând asupra faptului să renunțe?
Nu, știi...
Nu putem continua la nesfârșit. La un moment dat, trebuie să se oprească.
Și de ce mă simt ca un copil într-o zi duminică?
Amurgul se ivește, iar eu nu vreau să plec.
Nici eu.
Și-a mi-a plăcut întotdeauna școală.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
- Mulțumesc. - Cum ai dormit?
- Am dormit bine, și tu? - Sigur, bine. Mulțumesc.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
- Bună. - Bună dimineața, draga mea.
Ce zi frumoasă!
Sophie, te deranjează să stai în față?
Vreau să-mi întind un pic picioarele.
Bine.
Fantastic, dragă.
Stelele s-au văzut spectaculos de la fereastra mea.
Uite! Asta da podgorie.
Acesta este vinul nostru preferat.
- Hai să mergem acolo și să... - Sigur.
- Un toast de adio. - Bine.
Charlie, oprește-te!
Bunico, cine e?
Este Lorenzo.
Cine?
Băiatul?
Bine, bunico. Hai la umbră, bine?
Scuzați-mă. Știi unde se afla Lorenzo Bartolini?
Eu sunt Lorenzo Bartolini.
Sophie, cred că este...
- Îl cunoști pe Lorenzo Bartolini? - Am întrebat și...
- Sunt Lorenzo Bartolini. - Ești?
Dumnezeule, Sophie. El este nepotul!
Bună dimineața. Pot să vă ajut?
Da, bine... îl căutăm pe Lorenzo Bartolini.
- Sunt Lorenzo Bartolini. - Și el tot Lorenzo e!
Aveți un tată tot cu numele Lorenzo?
Da, el călărește. Cu ce vă pot ajuta?
Îmi pare rău, suntem total nepoliticoși.
- Sunt Wyman Charlie. - Sophie.
- Lorenzo și Lorenzo. - Suntem în căutarea tatălui vostru.
Bunica mea, Claire, îl cunoaște.
Vino, hai să mergem.
Haide!
Așteptați...
Scuzați-mă.
Bunico! Bunico, Lorenzo este aici.
E la plimbare și va reveni în scurt timp.
Atunci, hai să mergem înainte de a se întoarce.
Bunica, am venit până aici...
- Haide! - Am fost ridicolă.
Am fost complet ridicolă. Am venit aici când aveam 15 ani.
O fată. Fata aceea a dispărut.
Dumnezeule!
Claire?
Da.
Dumnezeule!
- Atât de mulți ani... - Da, cincizeci.
Frumoasa mea...
Cu permisiunea voastră...
Chiar nu știu cum să exprim ceea ce simt.
Ei bine, am ieșit la plimbare în această dimineață ca un bătrânel,
și m-am întors ca un adolescent.
Sunt atât de bucuros că voi toți ați întâlnit-o pe Claire,
și pe nepotul său, Charlie,
și o prietenă minunată, Sophie.
Draga mea Claire,
mi-ai spus l-ai pierdut pe Jack al tău.
Și știi că și eu am pierdut-o pe Rosa mea.
Dar destinul a vrut ca noi să ne întâlnim din nou.
Mulțumesc, Destinule!
- Sănătate! - Sănătate!
Familia Bartolini!
- Trăiască! - Sănătate!
Scuzați-mă pentru că am venit prea târziu.
Nu.
Când este vorba de dragoste, niciodată nu este prea târziu.
- Vorbim de noroc, nu? - Da.
Totul a fost aproape pierdut
și în ultimul moment, el ajunge călărind pe un cal alb.
Nimeni nu va crede.
Promite-mi...
Promite-mi că vei termina povestea.
Asta e.
Îmi pare rău că s-a terminat.
Da, și mie.
Sophie, eu...
Știu că nu trebuia să te sărut...
A fost complet necontrolat.
Ești logodită...
E timpul să plec.
La revedere, Charlie.
O să-mi fie dor de tine!
Salut! Este timpul să...
Să mă întorc la Victor. Scuze.
Da, desigur.
Unde este Charlie? Te conducem.
Nu, eu...
Claire, eu nu te pot lua din acest loc.
- Deci... - Dar unul dintre copii mei poate...
- Doar o clipă. - Da, mulțumesc.
Sunt atât de fericită pentru tine.
- Este ceva în neregulă? - Nu, nu...
Nu, e doar... știi?
Și pleci...
Un înger te-a adus la mine, draga mea. Mulțumesc.
Mulțumesc. Rămân veșnic recunoscătoare.
Mulțumesc.
Foarte drăguț... Mulțumesc.
- Ești întotdeauna binevenită aici. - Mulțumesc.
- Mulțumesc, Lorenzo. - La revedere.
Vorbesc cu tine în curând.
La revedere!
Dragă... ești parte din familie...
Cred că înțelegi de ce îți spun că ești un imbecil!
Bine, bine. Nu trebuie să fii subtilă, bunico.
Nu sunt. Câte Sophie consideri că există pe această planetă?
Nu așteptați 50 de ani, ca mine.
Du-te! Du-te, du-te...
Iubito, mi-a fost atât de dor!
Îmi pare rău, n-am trimis un e-mail,
totul nu avea sens, pentru că... Trebuie să răspund.
Un moment. Alo?
Salut, tu! Da, eu...
- Ce s-a întâmplat? - Nu-ți place finalul?
Nu, e bine, destul de emoționant.
Dar ce s-a întâmplat cu ei?
Sunt încă împreună? Și băiatul? Ce s-a întâmplat cu Charlie?
Nu știu. Nu am păstrat legătura.
- Ai vreun sfat? - Ar trebui să cumperi acțiuni la Alitalia.
Pentru că toate fetele vor da navală la Verona.
- O vei publica? - Desigur, clar Da!
Este o poveste bună.
Mai ai și altceva pentru mine?
Pentru moment, nu.
Dumnezeule!
Ai spus Toscana, nu? Golden Toscana.
Uite, asta e galben. Galben, Golden Toscana.
Adică, nu are aur sau Toscana, e ca și un lemoncello, știi?
- Da. Schimbăm. - Da? Facem altul? Da?
- Minunat. - Haide.
- Sophie! - Bună.
- Cum a fost ziua ta? - I-am arătat povestea lui Bobby.
- I-a plăcut? - Da, o va publica.
- O va publica? - Super.
- E minunat, da? - Știu!
Ai citit-o? Am plecat de acolo ca să poți să citești.
Nu trebuie. Știu că va fi minunată.
Când o s-o văd publicată și o să merg la cumpărături...
Știi, o să fiu surprins... Știi cum?
Dar... așteaptă.
Omule, ce s-a întâmplat?
- Mulțumesc pentru plimbare. - Doamne, te merită.
Vreau să fiu lumina ta, în întuneric, nu vreau să mergi altundeva...
- Nu, niciodată! - O promisiune!
- Bună, fetelor! - Bună!
Sophie, aceste mesaje sunt pentru tine.
- Și ai primit o scrisoare. - Mulțumesc.
"The New Yorker"!
Claire Smith... Și Lorenzo Bartolini...
Ce e cu mirosul ăsta?
Hei, Alfonso! Nu, nu!
Am convenit "sudoare" de ceapă, asta este caramelizata...
Nu știu ce idee ai avut. Fă-o din nou.
Bună ziua!
Bună, Sophie.
Bună, Sophie, ce mai faci?
- Bine? - Da.
- Lorenzo și Claire se căsătoresc. - Serios?
- Când? - Sâmbătă.
Sâmbătă? Sâmbăta asta?
Și o să merg. Singură.
Singură?
Băieți? Puteți ieși din bucătărie, vă rog?
Toată lumea. Lăsați totul așa cum este. Bine, e grozav.
Alfonso, și tu de asemenea, te rog.
Repede, mergeți!
Toată lumea, vă rugăm să ieșiți din bucătărie, haide!
Haide! Așteaptă...
- Nu știu dacă... - Am nevoie de... lasă-mă să vorbesc.
Te rog.
Eu chiar nu mai știu ce-i asta.
Spune-mi ce facem noi.
Am mers în vacanță și n-am petrecut mult timp împreună.
Este pentru că ai fost ocupată cu scrisul.
- Și nu mi-a păsat. - Da, dar...
Știu că nu-ți pasă. Și tu ai fost ocupat.
- Ce! - Ai fost la Livorno.
- Nu am avut nicio grijă. - Nu, nu, Sophie.
Despre asta vorbesc.
Victor, am fost ca într-o lună de miere.
Și nu ne-a păsat să stăm separați unul de celălalt.
Nu așa ar trebui fie așa. Să Trebuia să fim tot timpul împreună.
Aș vrea să pot să spun că lucrurile se vor schimba.
Ca eu mă voi schimba.
Dar, eu...
- Asta-s eu. - Știu. Și-mi place...
Te iubesc așa cum ești. Dar eu m-am schimbat.
Nu merge.
Trebuie să plec, Victor.
- Sophie? - Bună!
- Bună!
Nu pot să cred că ești aici! Ești atât de frumoasă.
Când ai ajuns? Unde o să stai?
- Nu m-am decis încă. - Nu-i nevoie. Vei sta aici.
Lorenzo nu ar accepta altfel.
Sper că da. Cum...
Cum e Lorenzo? Incredibil ca întotdeauna?
- Mult mai mult. - Este?
- De fapt, am vrut doar... - Aici erai!
Trebuie să te pregătești. Va fi aici în orice moment.
Sophie, ea e Patricia.
Bună ziua, bună...
- "Acea Sophie"? - "Acea Sophie".
E minunat să te întâlnesc, în cele din urmă!
- Ei bine, ne vedem înăuntru. - Bine.
- Nu face un pas greșit. - Dacă mă copleșesc emoțiile...
- Pa. - Pa...
- Bine. - Este...
- Mă bucur să te văd! - Ei bine, eu...
Ne vedem mai târziu, bine?
- Bună! - Bună.
- Ce mai faci? - Mă bucur să te văd.
- Ești frumoasă! - Mulțumesc.
- Sunt aici! - Este uimitor, nu?
Muzicieni, o scurtă pauză.
Prieteni. Un pic de liniște, vă rog.
Mulțumesc.
Doresc doar să spun un mulțumesc
minunatei mele soții,
frumoasa mea Claire.
Și acum este rândul tău.
- Bine. Haide. - Acum?
Dragi prieteni,
acum 50 de ani m-am dus la casa Julietei din Verona.
I-am scris o scrisoare, și i-am pus o întrebare.
Cu două luni în urmă, am primit și răspunsul.
Și fără acest răspuns,
niciunul dintre noi nu ar fi astăzi aici.
Sophie, te superi dacă citesc cuvintele pe care mi le-ai scris?
Foarte bine atunci.
Dragă Claire,
"ce" și "dacă" sunt două cuvinte inofensive
așa cum orice cuvânt poate fi.
Dar puse împreună, unul lângă altul
au puterea de a te bântui tot restul vieții.
"Ce se întâmpla dacă"... Ce se întâmpla dacă?
Nu știu cum se termină povestea ta.
Dar dacă ceea ce ai simțit a fost dragoste adevărată,
atunci nu este niciodată prea târziu.
Dacă a fost adevărat, atunci, de ce nu ar fi și acum?
Trebuie doar să ai curaj să-ți urmezi inima.
Nu știu ce simți când apare dragostea precum cea a Julietei,
o dragoste pentru care să-i abandonezi pe cei dragi,
o dragoste pentru care să traversezi oceanul...
Dar dacă mi s-ar întâmpla mie,
aș avea curajul s-o urmez.
Și, Claire, dacă nu ai făcut-o,
într-o zi sper s-o faci.
Cu toată dragostea, Juliet.
Acum, muzica!
Frumos!
Sophie!
Sophie...
Sophie?
- Sigur! Balconul! - Păi...
Ce faci acolo sus?
- O să plec. - De ce?
Deoarece este foarte dureros.
Trebuia să realizez mai devreme,
Poate că nu am putut să observ, dar...
Eu și Victor nu mai suntem împreună.
Și cred că m-am întors sperând că...
Așteaptă... Nu mai ești logodită?
Nu.
Dar e prea târziu!
Este în mod clar prea târziu.
Nu mai contează, pentru că...
Sincer?
Te iubesc.
Nu pot să cred că am spus asta!
Dar este adevărat, TE IUBESC!
Eu doar... Adică... nu mai contează ești aici...
- Aici cu Patricia. - Patricia?
Și ar trebui să fii acolo cu ea acum.
Patricia este verișoara mea. Ea este verișoara mea!
- Cum poate fi asta legal? - Ce? Nu.
Sophie... tu... Nu, nu! Lasă-mă să-ți explic.
Sophie, sunt atât de prost. Există două Patricia.
Verișoara mea care este aici și cealaltă pe care am uitat-o complet.
Și cel mai important, există doar un singura Sophie.
Acum, poți să cobori?
Stai, Charlie! Stop, ce faci?
Charlie, ceea ce este faci?
Ascultă-mă. Bine? Cu atenție.
Eu locuiesc în Londra un oraș minunat,
vibrant, oraș istoric, în care, din întâmplare, îmi place să locuiesc.
Tu, locuiești în New York care este mai mult supraapreciat.
- Pardon? - Taci din gură!
Și din moment ce Atlantic este prea mare să-l traversezi în fiecare zi,
înot, cu barcă sau cu avionul, Îți sugerez să aruncăm moneda.
- Ce vrei să spui? - Și dacă acești termeni
nu sunt acceptabili, să părăsesc Londra vă fi o plăcere,
atâta timp cât tu mă aștepți pe partea cealaltă.
- Da? - Pentru că adevărul, Sophie,
este că eu sunt nebun, profund,
real și intens îndrăgostit de tine.
Ești?
Sunt.
- Nu mă săruți? - Ba da!
Dumnezeule! Char...
Charlie!
Nu pot să cred că am făcut asta.
Hei!
Ești bine?
Te rog să nu mai spui la nimeni.
Nimeni nu a văzut.
Ei bine, asta e bine.
Poți să te miști?
Doar buzele.
Traducerea: Urban Legend Subtitrări Noi Team
www.subtitrari-noi.ro