Subtitrare: Kprice/cmarius Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro
Hei! Vino încoace! Avem un om pe țărm!
Vin imediat.
Halucina, dar ți-a menționat numele.
Arată-i.
Nu avea decât asta cu el.
Și asta.
Te afli aici pentru a mă ucide?
Știu ce e asta.
Am mai văzut una cândva. Cu mulți, mulți ani în urmă.
Îi aparținea cuiva pe care l-am întâlnit într-un vis
pe care mi-l amintesc pe jumătate.
Un om posedat de câteva noțiuni radicale.
Care e cel mai rezistent parazit?
Bacteria? Virusul?
Un vierme intestinal?
- Ceea ce vrea să spună domnul Cobb... - O idee.
E rezistentă. Foarte contagioasă.
Odată ce o idee apare în minte, e aproape imposibil de eradicat.
O idee care e pe deplin formată, absolut înțeleasă, aceea persistă.
- Pe acolo pe undeva. - Pentru ca cineva ca tine s-o fure?
Da. În starea de visare, protecția conștiinței e redusă,
iar gândurile devin vulnerabile furtului. Se numește extracție.
Dle Saito, vă putem antrena subconștientul să se poată apăra chiar și de
- cel mai abil extractor. - Cum pot face asta?
Pentru că eu sunt cel mai abil extractor.
Știu cum să vă cercetez mintea pentru a vă afla secretele.
Cunosc trucurile și ți le pot preda, pentru ca și atunci când vei dormi,
apărarea să nu-ți fie nicicând redusă.
Dacă îmi vrei ajutorul, va trebui să fii complet deschis cu mine.
Va trebui să știu calea printre gândurile tale mai bine decât soția ta,
mai bine decât terapeutul tău, mai bine decât oricine.
Dacă acesta e un vis, iar tu ai un seif plin cu secrete,
va trebui să aflu ce se află în seif.
Pentru ca totul să funcționeze, va trebui să-mi permiți accesul total.
O seară plăcută, domnilor. Voi lua în considerare propunerea ta.
Știe.
Ce se întâmplă acolo sus?
Saito știe. Se joacă cu noi.
Nu contează. Pot pătrunde aici, crede-mă.
Informația se află în seif. S-a uitat direct la el când am menționat "secretele".
Ea ce face aici?
Întoarce-te în cameră. Mă ocup eu de asta.
Bine, așa să faci. Suntem la serviciu aici.
Dacă aș sări, aș supraviețui?
Plonjând perfect... probabil. Mal, ce faci aici?
Mă gândeam c-ar putea să-ți fie dor de mine.
Știi că îmi este. Dar nu mai pot avea încredere în tine.
Și ce dacă?
Pare a fi pe gustul lui Arthur.
De fapt, individul dispune parțial de pictorii britanici.
Te rog, ia loc.
Spune-mi... Cei doi copii îmi simt lipsa?
Îți dai seama...
- Ce faci? - Iau un pic de aer. Rămâi unde ești, Mal.
La naiba.
- Întoarce-te. - Lasă arma jos.
Te rog.
Scoate plicul, dle Cobb.
V-a spus ea? Ați știut tot timpul?
Că te afli aici să mă furi sau că de fapt dormim?
Vreau să știu numele angajatorului tău.
Amenințările din vis nu-și au rostul, așa-i, Mal?
Depinde de tipul amenințării. Omorându-l, l-ai trezi.
Însă durerea...
Durerea se află în minte, iar conform decorului,
suntem în mintea ta, așa-i, Arthur?
- Ce faci? E prea devreme! - Știu, dar visul e pe sfârșite.
Încearcă să-l mai ții puțin întins pe Saito. Aproape am reușit.
Locul acesta... Tablourile...
Opriți-l!
Cred că-i suficient. Treziți-l!
Ești treaz!
- Împinge-l! - Ce?
Scufundă-l.
S-a trezit.
Ai venit pregătit, nu?
Nici măcar șeful serviciului meu de pază nu știe despre acest apartament.
Tu cum l-ai găsit?
E foarte dificil ca un om statutul tău să țină secret un cuibușor de nebunii,
mai ales când e implicată și o femeie măritată.
- Ea niciodată n-ar... - Și totuși, iată-ne aici.
- Pentru dilemă. - Se apropie.
- Ai ce-ți trebuie. - Nu-i adevărat.
Ai omis o informație cheie, nu-i așa?
Ai păstrat ceva pentru că știai care e planul nostru.
Întrebarea e de ce ne-ai lăsat să intrăm totuși.
- A fost un test. - Pentru ce?
Nu contează. L-ai picat.
Am extras toate informațiile pe care le aveai acolo.
Abordarea visului tău este evidentă.
Așa că lasă-mă în pace.
Nu pari să înțelegi, dle Saito. Cei care ne-au angajat
nu vor accepta un eșec. Nu vom rezista două zile.
Cobb?
Se pare că va trebui să simplific puțin situația.
Spune-ne ce știi! Spune-ne imediat ce știi!
Niciodată nu mi-a plăcut covorul acesta.
Se pătează și decolorează diferit.
Astfel știi că e din lână.
Iar acum...
un fir de poliester.
Asta înseamnă că nu sunt pe covorul din apartamentul meu.
Sunteți la înălțimea reputației, dle Cobb.
Încă visez.
- Unde s-a dus? - Nu vom fi plătiți.
Să visezi în vis. Sunt impresionat.
Însă în visul meu, joci după regulile mele.
- Da, dar să vedeți, dle Saito... - Nu ne aflăm în visul tău.
Suntem în al meu.
Cretinule. Cum de ai încurcat covorul?
- N-a fost vina mea. - Tu ești arhitectul.
- Nu știam c-o să-și frece obrazul de el! - Ajunge.
- Ce naiba faci acolo? - Totul e sub control.
Nu mi s-a părut a fi sub control.
N-avem timp de asta. Eu cobor la Kyoto.
De ce? Încă mai trebuie să verificăm fiecare compartiment.
Nu-mi plac trenurile. Ascultă.
Fiecare e pe cont propriu.
- Alo, da. - Bună, tati.
Bună, tati...
Bună, copii... Ce faceți? Sunteți bine?
- Bine. - Cred că bine.
Bine? Cine crede că bine? Tu, James?
Da. Când vii acasă, tată?
Nu pot, dragule. Nu pot.
- O vreme n-o să pot, îți amintești? - De ce?
Ți-am spus, am plecat în interes de serviciu, da?
Bunica spune că n-o să te mai întorci niciodată.
Phillipa, tu ești? Vrei să mi-o dai pe bunica la telefon?
A dat din cap că nu.
Să sperăm că se înșeală în privința asta.
- Tati. - Da, James.
Mami e cu tine?
James, am mai discutat despre asta. Mami nu mai printre noi.
Dar unde?
Gata, copii. Luați-vă rămas bun.
Ascultați, vreau să vă trimit câteva cadouri la bunica.
Să fiți cuminți. Să...
- Cursa noastră e pe acoperiș. - Bine.
- Te simți bine? - Da, da. Sunt bine.
- De ce? - Blocat în vis, apariția lui Mal...
Îmi pare rău pentru piciorul tău. Nu se va mai întâmpla.
Se agravează, nu-i așa?
Nu mă scuz decât o dată, Arthur.
- Unde-i Nash? - N-a apărut. Vrei să-l aștepți?
Nu. Trebuia să ducem planurile lui Saito de expansiune la Cobol Engineering
acum două ore. Deja au aflat c-am eșuat. E timpul să dispărem.
- Și unde vrei să te duci? - La Buenos Aires.
Scap de acuzații și poate caut ceva de lucru când se mai liniștesc lucrurile.
- Tu? - În State, dle.
Transmite-le salutări.
Și-a vândut arta. A renunțat la companie și și-a negociat viața.
Îți las ție plăcerea.
Eu nu procedez așa.
- Ce vei face cu el? - Nimic.
Dar nu pot vorbi în numele celor de la Cobol Engineering.
- Ce vrei de la noi? - Implant.
- Se poate? - Bineînțeles că nu.
Dacă poți fura o idee din mintea cuiva, de ce n-ai putea implanta alta în loc?
Bun, uite cum îți sădesc o idee în minte. Îți spun...
"Nu te gândi la elefanți".
- La ce te gândești? - La elefanți.
Corect. Dar nu e ideea ta, pentru că știi că eu ți-am dat-o.
Mintea poate detecta întotdeauna sursa ideii.
- Adevărata inspirație e imposibil de mimat. - Nu-i adevărat.
- Poți s-o faci? - Am de ales?
Pot să găsesc și singur o metodă de a i-o plăti lui Cobol.
- N-ai nevoie de opțiuni. - Optez să plec, dle.
Spune echipajului unde vrei să mergi.
Dle Cobb!
Ți-ar plăcea să mergi acasă? În America.
- La copiii tăi. - Nu poți rezolva asta.
- Nimeni nu poate. - Exact ca un implant.
Cobb, vino.
Cât de complexă este ideea?
- E destul de simplă. - Nicio idee nu e simplă
când trebuie s-o implantezi în mintea cuiva.
Cel mai mare adversar al meu e un om în vârstă, cu sănătatea precară.
Fiul lui va moșteni în curând conducerea corporației.
Vreau să ia decizia de a desființa imperiul tatălui său.
- Cobb, n-ar trebui să facem asta. - Stai așa.
Dacă aș face asta... dacă aș putea-o face, aș vrea o garanție.
De unde știu că respecți pactul?
Nu știi.
Dar eu știu. Ești pregătit să-ți asumi riscul?
Sau vei deveni un bătrân plin de regrete,
așteptând să moară singur?
Alcătuiește-ți echipa, dle Cobb. Dar alege-ți mai înțelept oamenii.
Știu cât de mult îți dorești să mergi acasă.
- Dar nu se poate face așa ceva. - Ba da, se poate.
- Trebuie să pătrunzi suficient de profund. - N-ai de unde să știi asta.
Am mai făcut-o și înainte.
Cui i-ai făcut-o?
Mergem la Paris?
Vom avea nevoie de un alt arhitect.
Niciodată nu ți-a plăcut biroul tău, nu?
N-am spațiu să gândesc în chichineața aia.
Ești în siguranță aflându-te aici?
Extrădarea dintre Franța și Statele Unite e un coșmar birocratic, știi asta.
Cred c-ar putea găsi o cale să rezolve cazul tău.
Am adus ceva pentru copii. Dă-le-o când vei avea ocazia.
Va fi nevoie de mai mult decât un animăluț de pluș
pentru a-i convinge pe copii că încă mai au tată.
Fac și eu ce știu.
- Fac ce m-ai învățat. - Nu te-am învățat să fii hoț.
Nu, m-ai învățat să pătrund în mintea oamenilor, iar după ce s-a întâmplat,
unii vor să împiedice modul legitim în care folosesc această abilitate.
Ce faci aici, Dom?
Cred c-am găsit drumul spre casă.
E un serviciu făcut unor oameni foarte, foarte puternici.
Cred că m-ar putea scăpa de acuzații definitiv.
Dar am nevoie de ajutorul tău.
Ai venit să-l corupi pe unul dintre cei mai buni.
Știi care-i oferta mea. Trebuie să-i lași să decidă singuri.
- Bani. - Nu numai bani. Îți amintești.
E o șansă de a construi catedrale, orașe întregi,
lucruri care n-au existat niciodată.
Lucruri ce nu au putut exista în lumea reală.
Vrei să mai permit cuiva să te urmeze în fantezia ta.
Ei practic nu intră în vis. Ei proiectează nivelele
și-i învață pe visători. Asta-i tot.
Proiectează-le singur.
Mal nu m-ar lăsa.
Revino la realitate, Dom. Te rog.
Acei copii, nepoții tăi, așteaptă ca tatăl lor să se întoarcă acasă.
Asta e realitatea lor. Prin acest serviciu, acest ultim serviciu, voi ajunge la ei.
N-aș fi venit dacă aș fi știut orice altă cale.
Am nevoie de un arhitect care să fie la fel de bun pe cât eram eu.
Am pe cineva și mai bun. Ariadne.
Aș vrea să ți-l prezint pe dl Cobb.
- Mă bucur să te cunosc. - Dacă ai câteva clipe...
Dl Cobb are o ofertă de lucru pe care ar vrea să ți-o prezinte.
- Îmi oferi de lucru? - Nu chiar.
Am un test pentru tine.
N-o să-mi spui nimic despre asta mai întâi?
Înainte să-ți dau detaliile, trebuie să știu c-o poți face.
- De ce? - Fie vorba între noi, nu e tocmai legal.
Ai două minute să desenezi un labirint care să poată fi rezolvat într-un minut.
Stop.
Iar.
Stop.
Trebuie să fii și mai bună.
Așa mai merge.
Se spune că nu folosim decât o fracțiune din potențialul real al creierului.
Asta când suntem treji.
Când dormim, mintea poate face aproape orice.
- De exemplu? - Imaginează-ți că desenezi o clădire, da?
Îi creezi conștient fiecare detaliu.
Însă uneori e ca și cum s-ar crea singură. Dacă înțelegi ce vreau să spun.
- Da, da. Ca și cum s-ar descoperi. - Inspirație autentică, nu?
În vis, mintea noastră face asta continuu.
Ne creăm și ne percepem lumea simultan.
Mintea noastră realizează atât de bine acest lucru,
încât nici nu știm că se întâmplă.
Asta ne permite să intrăm direct în mijlocul acestei proceduri.
- Cum? - Preluând controlul părții creative.
Aici voi avea nevoie de tine. Vei crea lumea visului.
Noi vom aduce subiectul în acel vis,
iar el îl va percepe ca pe propriul subconștient.
Cum aș putea aduna vreodată suficiente detalii pentru a-i face să creadă că-i real?
Visele par reale în timp ce te afli în ele, nu?
Numai când ne trezim realizăm că ceva era ciudat.
Hai să te întreb ceva. Nu ți-ai amintit niciodată începutul unui vis, nu?
Mereu te aflai direct în mijlocul acțiunii.
- Da, așa cred. - Noi cum am ajuns aici?
- Tocmai veneam de la... - Gândește-te, Ariadne.
Cum ai ajuns aici? Unde te afli acum?
- Visăm? - Dormi în mijlocul atelierului.
E prima ta lecție despre visul comun. Păstrează-ți calmul.
Dacă e doar un vis, atunci tu de ce...
Niciodată nu e doar vis, nu? Când ai fața plină de cioburi,
doare ca naiba. Când visezi, pare real.
Asta a perfecționat armata. Era un program de instruire,
ca soldații să se împuște și înjunghie reciproc, după care să se trezească.
Cum de s-au implicat și arhitecții?
Cineva trebuia să proiecteze visele, nu?
- Ne mai lași încă 5 minute? - 5 minute?
Vorbim de cel puțin o oră.
În vis, funcțiile minții sunt accelerate,
iar timpul pare să treacă mai lent.
Cinci minute din lumea reală echivalează cu o oră în vis.
Hai să vedem ce poți face în 5 minute.
Avem schița de bază. Librăria, cafeneaua...
Aproape totul se află deja aici.
- Cine sunt oamenii? - Proiecțiile subconștientului meu.
- Al tău? - Da. Ține minte, tu ești cea care visează.
Tu ai construit lumea aceasta. Eu sunt subiectul, mintea mea o populează.
Tu practic poți vorbi cu subconștientul meu.
E una dintre metodele prin care extragem informația de la subiect.
- Ce altă metodă mai e? - Crearea unui loc sigur, ca un...
un seif bancar sau o închisoare.
Mintea o va umple automat cu informațiile pe care vrea să le protejeze.
- Ai înțeles? - Apoi intri și le furi.
Păi...
Credeam că zona visului e mai mult vizuală, dar se bazează mai mult pe percepție.
Mă-ntreb ce se întâmplă când începi să modifici toate legile fizice.
- Impresionant, nu? - Da, este.
De ce se uită toți la mine?
Pentru că subconștientul meu simte că altcineva crează această lume.
Cu cât schimbi mai mult lucrurile, cu atât mai repede proiecțiile
încep să conveargă.
- Să conveargă? - Percep natura străină a visătorului.
Atacă la fel ca celulele albe din sânge care luptă contra infecțiilor.
- Ne vor ataca? - Nu, doar pe tine.
E minunat, dar crede-mă, dacă vei continua să modifici lucrurile...
Iisuse! Vrei să-i spui subconștientului tău s-o ia mai ușor?
E subconștientul meu. Amintește-ți că nu-l pot controla.
Impresionant.
Cunosc acest pod. Locul acesta e real, nu?
Da, îl traversez zilnic în drum spre colegiu.
Nu recrea niciodată locuri din memoria ta.
Imaginează-ți întotdeauna locuri noi.
Dar trebuie să desenezi din ce cunoști, nu?
Folosește doar detaliile. Un felinar sau o cabină telefonică.
- Niciodată zone întregi. - De ce nu?
Pentru că proiectarea unui vis din memorie e cel mai simplu mod
de a delimita ce e real și ce e vis.
Asta ți s-a întâmplat ție?
Ascultă-mă. N-are nicio legătură cu mine, înțelegi?
De asta ai nevoie de mine să-ți proiectez visele?
Las-o în pace! Nu vă apropiați!
- Înapoi! - Cobb!
- Lasă-mă în pace! - Dă-mi drumul!
- Nu! Mal! - Cobb!
- Mal! - Trezește-mă!
- Mal, nu! Nu! - Trezește-mă!
Mal, nu!
Uită-te la mine. N-ai nimic.
- Ești teafără. - De... de ce nu mă trezeam?
Pentru că nu se scursese timpul și nu te poți trezi într-un vis
decât dacă mori.
- Arată-mi totemul. - Ce?
- Un totem e ceva mic, personal... - Halal subconștient mai ai, Cobb!
- E într-adevăr fermecătoare! - Înțeleg. Ai cunoscut-o pe dna Cobb.
- E soția lui? - Da. Deci, un totem...
Ai nevoie de un obiect mic pe care să-l poți purta mereu la tine,
fără să știe nimeni de el.
- Ca o monedă? - Nu, trebuie să fie ceva unic.
Acesta e un zar măsluit.
Nu te pot lăsa să-l atingi. N-ar mai fi de niciun folos.
Numai eu îi cunosc greutatea părții măsluite.
Astfel, când îți vei privi totemul,
vei avea certitudinea că nu te afli în visul altcuiva.
Nu știu dacă chiar nu vezi ce se întâmplă sau pur și simplu nu vrei să vezi,
dar Cobb are câteva probleme grave pe care încearcă să le ascundă.
N-am de gând să-mi deschid mintea în fața unuia ca el.
Se va întoarce. N-am mai văzut pe nimeni care să învețe așa rapid.
Realitatea nu-i va mai fi suficientă, iar când se va întoarce...
Dacă se întoarce, pune-o să proiecteze labirinturi.
- Tu unde pleci? - Trebuie să-l vizitez pe Eames.
Eames? Nu, e în Mombasa. E curtea lui Cobol.
- E un risc necesar. - Sunt o mulțime de hoți abili.
Nu ne trebuie un simplu hoț. Avem nevoie de un falsificator.
Poți să le freci cât vrei una de alta, n-or să facă pui.
- Nu se știe niciodată. - Hai să-ți iau ceva de băut.
Tu plătești.
- Tot n-ai învățat să scrii corect. - Testează-mă.
Cu caligrafia cum stai?
- Sunt cel mai bun din oraș. - Bun.
Mulțumesc frumos.
Implantare.
Înainte să te deranjezi să-mi spui că-i imposibil...
Ba e foarte posibil. Numai că-i al naibii de dificil.
- Interesant. - Arthur îmi tot repetă că nu se poate.
Arthur... Încă mai lucrezi cu istețul ăla?
- E bun în ceea ce face, nu? - Cel mai bun. N-are pic de imaginație.
Nu ca tine.
Dacă vrei să implantezi, ai nevoie de imaginație.
Hai să te întreb ceva. Ai mai făcut-o vreodată?
Am încercat. Am pus ideea la locul ei, dar n-a dat rezultate.
- N-ați implantat-o destul de adânc? - Nu, nu-i vorba doar de profunzime.
Ai nevoie de cea mai simplă variantă a ideii pentru ca ea
să se dezvolte natural în mintea subiectului. Mintea e o artă foarte subtilă.
Care-i ideea pe care vrei s-o implantezi?
Vrem ca moștenitorul unei mari corporații să dizolve imperiul tatălui său.
Vezi? Ai o multitudine de motivații politice și atitudini anti manipulare de stabilit.
Și cu toate astea, totul depinde de prejudecățile subiectului tău.
Ceea ce trebuie să faci e să începi cu începutul.
- Și care e? - Relația cu tatăl.
- Ai un chimist? - Nu, încă nu.
Bun. E un tip pe aici, Yusuf.
Are propriile lui rețete.
- Când mă duci la el? - Imediat ce-ți pierzi urma.
- Cel de la bar. - Cobol Engineering.
Recompensa pentru capul meu se dă dacă sunt viu sau mort?
Nu-mi amintesc. Să vedem dacă începe să tragă.
Creăm o diversiune și ne vedem la barul de jos cam în jumătate de oră.
- Ne reîntoarcem aici? - E ultimul lucru pe care l-ar bănui.
Bine.
Freddy! Freddy Simmons. Doamne, tu ești, nu-i așa?
- Cine? - Ba nu ești.
Acum nu visezi, nu?
Rămâi în urmă!
Nu, cafea. O cafea.
Cafea.
Vreți să ne plimbă, dle Cobb?
- Ce faceți în Mombasa? - Trebuie să-mi protejez investiția.
Deci asta înțelegi tu prin a-ți pierde urma.
E o altă urmă.
Cobb spunea c-o să te întorci.
- Am încercat să nu vin, dar... - Dar nu mai există ceva similar.
Este... creație pură.
Ne uităm la ceva arhitectură paradoxală? Va trebui să stăpânești câteva trucuri
dacă vei construi trei nivele complete de vis.
- Scuză-mă. - Ce fel de trucuri?
În vis poți păcăli structurile să ia forme imposibile.
Astfel vei putea crea bucle închise, cum sunt Treptele Penrose.
Scări nesfârșite.
Vezi?
E un paradox. O astfel de buclă închisă te va ajuta să maschezi limitele visului creat.
Cât de mari vor trebui să fie aceste nivele?
Pot fi de la dimensiunea podelei unei clădiri la un oraș întreg.
Dar trebuie să fie suficient de complicate
pentru a ne putea ascunde de proiecții.
- Un labirint. - Exact, un labirint.
- Cu cât e mai complex labirintul... - Cu atât avem mai mult timp
- până să ne surprindă proiecțiile? - Exact.
Subconștientul meu pare să fie suficient.
Stai să vezi când devine urât.
Nimănui nu-i place să simtă că cineva se joacă cu mintea sa.
Cobb nu mai poate proiecta, nu?
Nu știu dacă nu mai poate, dar n-o va face.
Crede că e mai sigur să nu cunoască machetele.
- De ce? - Nu vrea să-mi spună.
Cred că din cauza lui Mal.
- Fosta lui soție? - Nu, nu fosta.
- Sunt împreună încă? - Nu, ea...
Ea e moartă.
Ceea ce vezi nu e decât felul în care o proiectează el.
- Ea cum era în lumea reală? - Adorabilă.
- Căutați un chimist? - Da.
Să aleagă ingredientele pentru o operațiune?
- Și să meargă pe teren cu noi. - Nu prea merg pe teren, dle Cobb.
Avem nevoie de tine acolo, să amesteci ingredientele conform nevoilor noastre.
- Și care sunt? - Mare adâncime.
Un vis în vis? Două nivele?
Trei.
Imposibil. Atâtea vise într-un vis fac ca totul să fie foarte instabil.
Ca să fie posibil, ar trebui adăugat un sedativ.
Unul foarte puternic.
- Câți membri sunt în echipă? - Cinci.
Șase.
Singurul mod de a ști că ți-ai îndeplinit misiunea e să vin cu tine.
Nu avem locuri pentru turiști într-o asemenea operațiune, dle Saito.
De data asta s-ar părea că aveți.
Cred că acesta e un loc bun pentru a începe. Îl folosesc zilnic.
- Pentru ce? - O să-ți arăt.
- Poate n-o să vrei să vezi. - După tine.
6, 10, 12. Fir-ar, sunt toți conectați.
Vin zilnic pentru un vis comun.
Vezi? Perfect stabil.
- Cât timp visează? - Trei, patru ore zilnic.
- Și cât durează visul? - Cu această mixtură?
- Cam 40 de ore fiecare, zilnic. - Ei de ce fac asta?
Spune-i, dle Cobb.
După o vreme devine singurul mod în care mai poți visa.
Tu mai visezi, dle Cobb?
- Vin zilnic aici să doarmă? - Nu.
Vin să fie treziți. Visul a devenit realitatea lor.
Cine ar putea afirma contrariul?
Să vedem de ce ești în stare.
Știi cum să mă găsești.
Știi ce trebuie să faci.
Pătrunzător, nu?
Te simți bine, dle Cobb?
Da, da. Sunt bine.
Robert Fischer, moștenitorul conglomeratului energetic Fischer-Morrow.
Ce problemă ai cu acest domn Fischer?
Nu te privește.
Dle Saito, acesta nu este spionaj industrial obișnuit.
Mi-ați cerut o implantare. Sper că înțelegeți gravitatea cerinței.
Sămânța pe care o vom planta în mintea acestui om, va deveni idee.
Ideea aceasta îl va caracteriza. S-ar putea să-l schimbe.
S-ar putea să-l schimbe complet.
Suntem singura companie care stă între ei și dominarea pieței energetice.
Nu mai facem față. În curând vor deține controlul resurselor energetice
a jumătate de mapamond. Vor deveni o nouă super-putere.
Lumea are nevoie ca Robert Fischer să se răzgândească.
Aici intervenim noi. Cum e relația dintre Robert Fischer și tatăl lui?
Conform zvonurilor, e o relație destul de complicată.
Dar nu ne putem baza doar pe zvonuri, nu?
Îmi poți aranja o întâlnire cu acest om? Browning, mâna dreaptă a lui Fischer.
Bunicul lui Fischer junior.
Ar putea deveni posibil, dacă obții referințele potrivite.
Referințele fac parte din specializarea mea, dle Saito.
Nu presimt nicio reglementare. Pune-i la pământ.
Dle Browning, politica lui Maurice Fischer a fost mereu cea de a evita litigiile.
Să-i transmitem preocuparea ta direct lui Maurice?
- Nu sunt sigur dacă e necesar. - Nu, nu, nu. Cred c-ar trebui.
Cum se simte? Nu vreau să-l necăjesc inutil, dar...
Robert, ți-am spus să nu vii în oraș.
Nu vorbiți, dle Fischer.
Treci peste!
Niciodată. Niciodată nu m-ai ascultat.
Părăsește orașul.
Îngrozitor.
Probabil e o amintire pe care o prețuiește.
Eu i-am așezat-o lângă pat. Nici măcar n-a observat.
Robert... trebuie să discutăm despre o împuternicire legală.
- Știu că sunt clipe dificile. - Nu acum, unchiule Peter.
Dar e absolut necesar să începem să...
Vulturii dau târcoale.
Cu cât e mai bolnav Maurice Fischer, cu atât mai puternic devine Peter Browning.
Am avut nenumărate ocazii de a-l observa pe Browning,
de a-i adopta prestanța fizică, de a-i studia manierele ș.a.m.d.
În prima etapă a visului îl voi interpreta pe Browning
și voi sugera concepte minții conștiente a lui Fischer.
Apoi, când îl vom purta la un nivel propriu mai profund,
proiecția lui Browning ar trebui să aibă efect de feedback asupra lui.
- Deci își va da singur ideea. - Exact.
Doar în acest mod va fi implantată. Trebuie să pară că el a gândit-o.
Eames, sunt impresionat.
Mărturisirea ta e la fel de apreciată ca de obicei, Arthur. Mulțumesc.
Voiai să intri singur în vis?
Nu, nu. Făceam un experiment.
Nu mi-am dat seama că mai e cineva aici. Deci...
- De fapt lucram la totemul meu. - Lasă-mă să arunc o privire.
Deci înveți, nu?
E o soluție elegantă de a păstra legătura cu realitatea.
- A fost ideea ta? - Nu, a fost a lui Mal, mai exact.
Acesta era al ei. Îl învârtea în vis și nu se oprea.
Se rotește la nesfârșit.
- Arthur mi-a spus c-a decedat. - Cum ies labirinturile?
Fiecare nivel are legătură cu partea subconștientului subiectului
pe care încercăm s-o accesăm.
Deci, la primul nivel vor fi spitale, ca Fischer să-și aducă tatăl.
Am o întrebare referitoare la această machetă.
Nu, nu, nu. Nu-mi arăta detaliile. Numai visătorul trebuie să cunoască macheta.
De ce e atât de important?
În caz că unul dintre noi își aduce propriile proiecții,
n-am vrea ca ele să cunoască detaliile labirintului.
Te referi la eventualitatea în care o aduci pe Mal.
- N-o poți lăsa pe dinafară, nu? - Așa-i.
Nu poți construi, deoarece dacă tu cunoști labirintul, îl cunoaște și ea.
Asta ar sabota întreaga operațiune.
- Cobb, ceilalți știu? - Nu. Nu, ei nu știu.
Trebuie să-i avertizezi dacă situația se agravează.
N-a spus nimeni că se agravează.
Trebuie să ajung acasă. Numai de asta îmi pasă acum.
De ce nu poți merge acasă?
Pentru că ei cred c-am ucis-o.
- Mulțumesc. - Pentru ce?
Că nu m-ai întrebat dacă am făcut-o.
De asta trebuie să i-o implantăm adânc în subconștient.
Subconștientul e motivat de emoție, nu? Nu de rațiune.
Trebuie să găsim o metodă de a traduce asta într-un concept emoțional.
Cum transformi o strategie de afaceri într-o emoție?
MAURICE ȘI ROBERT - DOUĂ GENERAȚII FISCHER DOUĂ TIPURI COMPLET DIFERITE DE MANAGEMENT
Asta încercăm să aflăm aici, nu?
Relația dintre Robert și tatăl lui e cel puțin stresantă.
Nu-mi amintesc asta.
I-am putea sugera să dizolve compania tatălui
ca o formă de a i-o plăti bătrânului.
Nu, eu cred că emoțiile pozitive
triumfă mereu asupra celor negative.
Toți aspirăm să ne împăcăm, să ne purificăm sufletul.
Vrem ca Robert Fischer să aibă o reacție emoțională pozitivă la toate astea.
Bine, atunci încearcă așa.
"Tata e de acord cu dorința mea de a crea singur, de a nu-i călca pe urme".
S-ar putea să funcționeze. S-ar putea.
Vom avea nevoie de ceva mai sigur decât o probabilitate.
Mulțumesc pentru contribuția ta, Arthur.
Iartă-mă c-am vrut să fii mai specific, Eames.
- Specific? - Implantul nu ține de specific.
Când vom pătrunde în mintea lui, va trebui să lucrăm cu ce găsim.
La ultimul nivel vom dezvolta relația cu tatăl lui.
Vom planta... "Nu-i voi călca tatălui meu pe urme".
La următorul nivel, îl alimentăm cu: "voi crea eu însumi ceva pentru mine".
În timp ce ne apropiem de ultimul nivel, scoatem artileria grea.
- "Tata nu dorește să fiu ca el". - Exact.
După cele trei nivele, visul se va spulbera la cea mai mică tulburare.
Îl vom seda.
Pentru un somn suficient de profund în care să creăm 3 nivele de vis,
trebuie să combinăm sedative extrem de puternice.
Noapte bună.
Compusul pe care îl voi folosi pentru visul comun,
crează o legătură foarte puternică între visători,
plus că accelerează funcțiile creierului.
Cu alte cuvinte, ne acordă mai mult timp la fiecare nivel.
Activitatea creierului va fi de 20 de ori mai intensă în vis.
Când intri într-un vis din vis, efectul este compus.
- Sunt 3 vise, adică 10 ore, 20 de... - Scuze, matematica nu e punctul meu forte.
- Cât timp înseamnă? - O săptămână la primul nivel.
Șase luni la al doilea, iar la al treilea nivel...
10 ani.
Cine și-ar putea dori să fie blocat într-un vis timp de 10 ani?
Depinde de vis.
După ce efectuăm implantul, cum ieșim?
Sper că te gândești la ceva mai elegant decât să mă împuști în cap.
- Un impuls. - Ce fel de impuls?
Acesta, Ariadne, este un impuls.
Va fi o senzație de cădere, de zdruncin, te trezești
și ieși din vis.
Vom simți impulsul cu genul acesta de sedativ?
Asta-i partea a doua.
L-am modificat pentru a lăsa intacte toate funcțiile urechii.
Astfel, oricât de profund ar fi somnul, cel ce doarme va putea simți căderea.
Sau trânta.
Șmecheria e să sincronizezi impulsul
să poată pătrunde prin toate cele trei nivele.
Putem folosi un fond muzical pentru sincronizarea diferitelor impulsuri.
N-are nicio operație programată, nicio vizită la dentist, nimic.
Nu trebuia să facă o operație la genunchi?
Nimic. Nimic pentru care să-l anestezieze. Avem nevoie de cel puțin 10 ore.
Zborul de la Sydney spre Los Angeles.
E unul dintre cele mai lungi din lume, iar el zboară la fiecare două săptămâni.
Înseamnă că zboară cu avionul particular.
Nu și dacă se execută reparații neprevăzute la avionul lui.
- Dar ar trebui să fie un 747. - De ce?
Pentru că la un 747 pilotul stă sus,
iar clasa I se află pe culoarul inferior, ca nimeni să nu treacă pe acolo.
Ar trebui să cumperi întreaga cabină și toate zborurile clasei I.
Am cumpărat compania aeriană. Părea mai simplu.
S-ar părea c-am obținut cele 10 ore.
Ariadne. Ai lucrat excelent.
Știi cum să mă găsești. Știi ce trebuie să faci.
Îți amintești când m-ai cerut de soție?
- Bineînțeles că da. - Ai spus c-ai avut un vis.
Că vom îmbătrâni împreună.
Putem s-o facem.
N-ar trebui să fii aici.
Voiam să văd ce fel de teste faci în fiecare seară aici singur.
- Orice ar fi, n-au legătură cu tine. - Au foarte mare legătură cu mine.
- Mi-ai cerut să-mi împart visele cu tine. - Nu acestea. Astea sunt ale mele.
- De ce îți faci asta? - E singurul mod în care mai pot visa.
- De ce e așa important să visezi? - În visele mele, suntem încă împreună.
Astea nu sunt simple vise.
Sunt amintiri, iar tu ai spus să nu folosesc niciodată amintirile.
- Știu ce-am spus. - Încerci s-o ții în viață.
- N-o poți lăsa să plece. - Nu înțelegi.
Acestea sunt momente pe care le regret și amintiri pe care trebuie să le schimb.
Ce regrete ai acolo?
Trebuie să înțelegi un lucru în legătură cu mine.
- Asta e casa ta? - Da, a mea și a lui Mal.
- Ea unde e? - A murit deja.
El e fiul meu, James. Sapă după ceva, probabil după un vierme.
Ea e Phillipa.
M-am gândit să-i strig, să se întoarcă, să zâmbească și să le privesc
fețișoarele frumoase, dar e prea târziu.
Acum sau niciodată, Cobb.
Apoi intru în panică. Realizez că nu vreau să regret acest moment,
dar trebuie să le văd chipurile pentru ultima oară.
James! Phillipa! Intrați în casă!
E un moment din trecut.
Orice aș face, nu pot schimba acest moment.
Mă pregătesc să-i strig, dar ei fug.
Ca să le mai văd chipurile, trebuie să mă întorc acasă.
În lumea reală.
- Ce faci aici? - Numele meu e...
Știu cine ești. Ce faci aici?
- Încerc să înțeleg. - Cum ai putea înțelege?
Știi cum e să iubești?
- Să fii o jumătate dintr-un întreg? - Nu.
O să-ți spun o ghicitoare.
Aștepți un tren. Un tren care te va duce departe.
Știi unde o să te ducă trenul, deși nu ești sigură.
Dar nu contează. Cum să nu conteze unde te va duce trenul?
Pentru că vom fi împreună.
- Cum ai putut-o aduce aici, Dom? - Ce loc este acesta?
E apartamentul hotelului în care trebuia să ne petrecem aniversarea.
Ce s-a întâmplat aici?
Ai promis! Ai promis că vom fi împreună!
Te rog să rămâi aici! Măcar acum!
Ai spus că vom fi împreună! Ai spus că vom îmbătrâni împreună!
Mă voi întoarce la tine. Îți promit.
Crezi că poți proiecta o închisoare a amintirilor în care să o încui?
Chiar crezi că o conține pe ea?
E timpul. Maurice Fischer tocmai a decedat la Sydney.
- Când e înmormântarea? - Joi, la Los Angeles.
Robert va însoți trupul cel târziu joi. Ar trebui să ne mișcăm.
Da.
- Cobb, vin cu tine. - I-am promis lui Miles că nu.
Echipa are nevoie de cineva care înțelege prin ce treci.
Nu-i neaparat să fiu eu.
Dar ar trebui să-i arăți lui Arthur ceea ce tocmai am văzut.
Mai fă-ne rost de un loc în avion.
Dacă urc în avion, iar tu nu respecți înțelegerea,
după ce aterizăm intru la închisoare pe viață.
Îndeplinește-ți misiunea de la bord. Voi suna din avion.
Nu vei întâmpina probleme la trecerea prin Biroul de Imigrări.
- Da, este. - Mulțumesc.
Da.
- Al treilea loc pe dreapta. - Mulțumesc.
- Mă scuzați. - Eu îmi cer scuze, e greșeala mea.
- Bun venit la bord. Pot să vă iau haina? - Mulțumesc.
LEGAȚI-VĂ CENTURILE FUMATUL INTERZIS
Scuzați-mă, e al dumneavoastră? Probabil v-a căzut.
- Domnilor, doriți ceva de băut? - Apă, te rog.
La fel, te rog.
Mulțumesc.
N-am avut cum să nu observ, sunteți cumva rudă
cu acel Maurice Fischer?
Da, el... era tatăl meu.
A fost un personaj care inspira.
Condoleanțe.
- Poftim. - Mulțumesc.
În cinstea tatălui tău! Odihnească-se în pace.
Nu puteai face pipi înainte de-a intra în vis?
Scuze.
Ai băut ceva șampanie gratuită înainte de decolare, așa-i, Yusuf?
Foarte amuzant!
O să caute un taxi pe vremea asta.
- Cretinule! Omule, de ce nu încerci să... - Hai dispari!
Trebuie să închid. Bine. Taxi! Mulțumesc.
Bine. Pe Third Market. Repejor.
Ce faci?
- Scuze, credeam că e liber. - Nu este.
- Poate am putea merge împreună. - Poate n-am putea.
Puteți trage pe dreapta să-l scoateți pe acest...
Minunat.
Haide!
Aici ai 500$, iar portofelul valorează mai mult de atât.
Acum poți să mă lași la semafor.
Mă tem că...
Acoperiți-l!
Nu! Nu! Nu! Ce se întâmplă?
Asta nu făcea parte din machetă.
Cobb? Cobb?
Prindeți-l!
- Ești teafăr? - Da, sunt bine. Sunt bine.
Și Fischer e bine. Asta dacă n-are rău de mașină.
Saito?
Aduceți-l pe Fischer în camera din spate imediat!
- Du-l în camera din spate! - Ce naiba...
- A fost împușcat? E pe moarte? - Nu știu.
Doamne Dumnezeule.
- Unde ai fost? Ce-ai pățit? - Fata a plasat un tren de marfă.
De ce ai pus un tren în mijlocul unei autostrăzi?
- Nu am făcut-o. - De unde a venit?
Permite-mi să te întreb eu ceva. De ce naiba ai fost atacat?
Alea nu au fost proiecții normale. Au fost antrenate, pentru Dumnezeu...
- Ai dreptate. - Cum e posibil să fie antrenate?
Fischer a angajat un extractor să-i învețe subconștientul să se apere,
deci subconștientul lui e "militarizat".
Ar fi trebuit să apară în cercetare. Îmi cer scuze.
- Atunci de ce naiba n-a apărut? - Calmează-te.
Nu-mi spune să mă calmez. Asta a fost sarcina ta, la naiba!
A fost responsabilitatea ta! Trebuia să-i verifici trecutul lui Fischer în detaliu.
Nu suntem pregătiți pentru genul ăsta de violență.
Am mai avut parte de subconștient antrenat și înainte.
O să fim puțin mai atenți și-o să fim în regulă.
Asta nu făcea parte din plan. E pe moarte, pentru Dumnezeu!
- Hai să-i alinăm durerea. - Nu, nu.
- Nu face asta! - Ce s-a întâmplat, Cobb?
- Nu face asta! - E în agonie, îl trezesc.
- Nu, nu-l va trezi. - Cum adică nu-l va trezi?
- Nu-l va trezi. - Când murim într-un vis, ne trezim.
Nu din asta. Suntem prea sedați să ne trezim în felul ăsta.
- Bine, și ce se întâmplă când murim? - Cădem în uitare.
- Vorbești serios? - Uitare?
- Zona neproiectată a visului. - Ce naiba e acolo jos?
Doar subconștient brut și infinit. Nu-i nimic acolo jos.
Cu excepția a ce-a fost lăsat în urmă de oricine a mai împărțit un vis
și a mai fost blocat acolo înainte. Acea persoană în cazul nostru, fiind tu.
Pentru cât timp putem fi blocați acolo?
Nici nu intră în discuție să scăpăm până sedativul...
- Cât timp, Yusuf? - Decenii, poate pentru totdeauna. Nu știu.
Întreabă-l pe el, el e cel care a mai fost acolo.
Duceți-l sus.
Grozav. Mulțumesc.
Deci, acum suntem blocați în mintea lui Fischer, luptându-ne cu armata sa,
iar dacă murim, suntem pierduți în uitare
până când creierii noștri o să ajungă omletă.
Ai luat primul ajutor?
Deci știai de riscul ăsta și nu ne-ai spus?
Nu trebuia să fie niciun risc
pentru că n-am știut c-o să avem parte de focuri de armă.
N-aveai niciun drept.
Era singurul mod prin care puteam avansa trei niveluri.
Și tu, știai despre toate astea și ai continuat.
Am avut încredere în el.
Ai avut încredere în el. Ce? Ți-a promis jumătate din partea lui?
Nu. Toată partea lui. Cum a zis și el, a mai făcut-o înainte.
A mai făcut-o înainte, când, cu Mal? De parcă atunci ar fi decurs foarte bine?
N-are nimic de-a face cu asta. Am făcut ce trebuia ca să mă întorc la copiii mei.
Deci ne-ai condus într-o zonă de război fără cale de scăpare.
Există o cale de scăpare. Continuăm cu planul și facem asta cât mai repede posibil
și ieșim folosind lovitura. Ca și înainte.
Las-o baltă, dacă intrăm mai adânc, tot ce facem e să mărim riscul.
Eu cred că rămân la nivelul ăsta, băieți.
Paza lui Fischer încercuiește locul ăsta, pe măsură ce vorbim.
Zece ore de zbor înseamnă o săptămână la nivelul ăsta.
Asta înseamnă că fiecare dintre noi va fi omorât. Asta o pot garanta.
N-avem nicio altă variantă decât să continuăm și s-o facem cât mai repede.
Doar mai adânc putem avansa.
Pregătește-te. Tu, hai să-l "șifonăm" puțin.
Sunt asigurat împotriva răpirilor cu până la zece milioane.
- Asta ar trebui să fie destul de simplu. - Taci! N-o să fie.
În biroul tatălui tău, dincolo de bibliotecă, este seiful lui personal.
- Ne trebuie cifrul. - Nu știu de niciun seif.
Asta nu înseamnă că nu știi combinația.
- Spune-ne care e. - Nu știu.
Avem o sursă competentă, să știi.
Da? Și cine e acea sursă?
500$, a costat asta?
- Ce-i înăuntru? - Bani, carduri, buletin și asta.
- Folositoare? - Poate.
- E rândul tău. Avem o oră. - O oră?
Parcă trebuia să am toată noaptea să exersez.
Saito nu trebuia să fie împușcat în piept.
Avem o singură oră, acum află ceva folositor, te rog.
- Ce-a fost asta? - Sursa competentă.
Unchiul Peter...
Nu, nu.
- Fă-l să se oprească. - Combinația.
- Nu o știu. - De ce Browning zice că o știi?
Nu știu. Lasă-mă să vorbesc cu el și să aflu.
Aveți o oră. Începeți să vorbiți.
Ești în regulă?
Ești ok?
Ticăloșii ăștia mă torturează de 2 zile.
Au pe cineva care are acces în biroul tatălui tău
și încearcă să-i deschidă seiful.
- Da. - Au zis că eu ar trebui să știu cifrul.
Dar nu-l știu.
- Da, nici eu. - Poftim?
Maurice mi-a spus că atunci când va muri, tu vei fi singurul care-l va putea deschide.
Nu, nu mi-a dat nicio combinație.
Poate că ți-a dat, poate că n-ai știut că e o combinație.
Păi, atunci ce?
Nu știu. O combinație de numere care să însemne ceva
bazată pe experiențele tale cu Maurice.
Nu am avut prea multe momente care să însemne ceva împreună.
Poate după ce mama ta a murit.
După ce mama a murit, știi ce mi-a zis?
"Robert, nu e nimic de zis".
Păi, nu era foarte emotiv.
Aveam 11 ani, unchiule Pete.
- Cum se simte? - E în agonie.
Când vom ajunge la nivelurile de jos, durerea va fi mai puțin intensă.
- Și dacă moare? - În cel mai rău caz?
Când se trezește, mintea lui va fi complet dusă.
- Cobb, voi onora înțelegerea noastră. - Apreciez asta, Saito.
Dar când te vei trezi nu-ți vei aminti că am avut o înțelegere.
Uitarea va deveni realitatea ta.
Vei fi pierdut acolo jos pentru atât de mult încât vei deveni un bătrân.
- Plin de regrete? - Așteptând să moară singur.
Nu, mă voi întoarce. Și vom fi în viață împreună din nou.
Respiră.
Oamenii ăștia o să ne ucidă dacă nu le dăm combinația.
- Vor doar o răscumpărare. - I-am auzit.
O să ne târască în duba aia și-o s-o arunce în râu.
- Bine. Ce e în seif? - Ceva pentru tine.
Maurice a spus că e cel mai valoros cadou pentru tine.
Un testament.
Testamentul lui Maurice este cu Port și Dunn.
Acela e alternativ. Acesta l-ar înlocui pe acela dacă ai vrea.
Este despre divizarea companiei Fischer-Morrow.
Și va însemna sfârșitul întregului imperiu.
Să-mi distrugă întreaga moștenire. De ce ar sugera așa ceva?
Nu știu. Te-a iubit, Robert.
- În felul lui. - În felul lui?
La sfârșit, m-a chemat pe patul de moarte.
De abia putea vorbi.
Dar s-a străduit să-mi spună un singur ultim lucru.
M-a tras mai aproape.
Și n-am putut înțelege decât un singur cuvânt.
"Dezamăgit".
Când ai fost în uitare?
Poate ai convins restul echipei să continue cu treaba asta,
dar ei nu știu adevărul.
Adevăr? Ce adevăr?
Adevărul că în orice moment ai putea aduce un tren de marfă prin perete.
Adevărul ca Mal dă târcoale subconștientului tău.
Și adevărul că pe măsură ce înaintăm în subconștientul lui Fischer,
înaintăm și în al tău.
Și nu sunt sigură că ne va place ce găsim.
Lucram împreună. Exploram conceptul de vis în vis.
Am tot presat lucrurile. Vroiam să merg mai adânc și mai adânc.
Vroiam să merg mai departe.
Nu înțelesesem conceptul că orele ar putea deveni ani acolo jos.
Că am putea fi blocați într-atât de adânc încât...
când ne-am trezit pe țărmul subconștientului nostru,
am pierdut percepția realului.
Am creat. Am construit o lume pentru noi.
Am făcut asta ani de zile. Am construit pentru noi,
- Cât timp ați fost blocați acolo? - Ceva gen 50 de ani.
Doamne. Cum ați putut suporta?
N-a fost așa rău la început. Simțindu-te precum zeii.
Problema era că știam că nimic din toate astea nu era real.
În cele din urmă a devenit imposibil pentru mine să trăiesc așa.
Cum rămâne cu ea?
A ascuns ceva. Ceva adânc în sufletul ei.
Adevărul pe care l-a știut cândva, dar a ales să-l uite.
Uitarea a devenit realitatea ei.
Ce s-a întâmplat când te-ai trezit?
Să te trezești după asta, după ani, după decenii...
să deveniți suflete bătrâne aruncate în tinerețe așa dintr-o dată...
Știam că ceva era în neregulă cu ea. Doar că nu vroia să recunoască.
În cele din urmă, mi-a spus adevărul. Era obsedată de o idee.
Această simplă idee care avea să schimbe totul.
Ideea că lumea noastră nu era reală.
Că trebuia să se trezească înapoi la realitate.
Ca pentru a ne întoarce acasă, trebuia să ne sinucidem.
- Cum rămâne cu copiii? - Credea că sunt proiecții.
Ca adevărații noștri copii ne așteaptă undeva.
- Uite, Cobb! Sunt mama lor. - Calmează-te.
Nu poți sesiza diferența?
Dacă ăsta e visul meu, atunci cum de nu-l pot controla?
Pentru că nu știi că visezi.
Era sigură că nu era nimic de făcut, oricât de mult...
oricât de mult aș fi rugat-o.
A vrut s-o facă. Dar n-o putea face singură.
M-a iubit așa mult încât... a venit cu un plan în ziua aniversării noastre.
- Scumpo, ce faci? - Vino și tu.
Haide înapoi înăuntru. Pășește înapoi, haide.
Nu. Am să sar și tu vei veni cu mine.
Nu, nu o voi face. Ascultă-mă.
Dacă sari, nu te vei trezi, îți amintești?
Vei muri. Acum vino înapoi înăuntru și hai să vorbim.
Am vorbit destul.
- Mal. - Ieși pe pervaz sau voi sări chiar acum.
Ok.
O să vorbim despre asta, în regulă?
Tot ce îți cer e să faci un act de credință.
Nu, scumpo.
Nu pot. Știi că nu pot face asta.
Gândește-te un pic la copiii noștri.
Gândește-te la James. Gândește-te la Phillipa.
Dacă plec fără tine, ți-i vor lua oricum.
Ce înseamnă asta?
Am depus o scrisoare avocatului nostru
explicându-i cum îmi e frică de siguranța mea.
Cum m-ai amenințat cu moartea.
- De ce ai făcut asta? - Te iubesc, Dom.
De ce mi-ai face așa ceva?
Te-am eliberat de vina în a alege să-i părăsești.
Ne întoarcem acasă. La copiii noștri adevărați.
Nu, Mal, ascultă-mă. Uită-te la mine!
Aștepți un tren.
- Mal, la naiba, nu face asta! - Un tren care te va duce departe.
- James și Phillipa te așteaptă. - Știi unde speri să te ducă acest tren.
- Ne așteaptă pe noi! - Dar nu poți știi sigur.
- Mal, uită-te la mine! - Dar nu contează.
- Mal, pentru Dumnezeu! - Pentru că veți fi împreună.
Scumpo, uită-te la mine! Mal, nu!
A pus să fie declarată sănătoasă de trei psihiatri diferiți.
A fost imposibil pentru mine să explic natura nebuniei ei.
Așa că am fugit.
Acum sau niciodată, Cobb.
Bine, hai să mergem.
Mi-am lăsat copiii în urmă, și tot încerc să mă întorc de atunci.
Vina ta o definește. Asta îi dă putere.
Dar nu ești responsabil pentru ideea care a distrus-o.
Și dacă vom reuși cu asta,
va trebui să te ierți. Va trebui s-o confrunți.
Dar nu trebuie s-o faci singur.
- Nu, nu trebuie... - O fac pentru ceilalți.
Pentru că ei n-au idee riscul pe care și l-au asumat venind aici.
Trebuie să ne grăbim.
- Timpul a expirat. - Nu știu nicio combinație.
- Nu conștient în orice caz. - Dar instinctiv?
Am pe cineva stând în birou chiar acum
gata să introducă cifrul.
Am nevoie de primele 6 numere care-ți trec prin cap chiar acum.
- N-am idee. - Chiar acum!
Am spus chiar acum!
5, 2, 8, 4, 9, 1.
Va trebui să te descurci mai bine de-atât.
În regulă. Legați-l. Mergem la plimbare.
Ce altceva mai vreți? Mă auziți?
Ce ai aflat?
Relația băiatului cu tatăl e mult mai rea decât ne-am imaginat.
Și asta cum ne ajută?
Cu cât sunt mai mari problemele, cu atât catharsis-ul e mai puternic.
Cum o să-i împăcăm? Sunt atât de înstrăinați.
- Păi, la asta lucrez, nu-i așa? - Grăbește-te.
Proiecțiile se apropie.
Trebuie să plecăm de-aici înainte să fim îngrămădiți.
La naiba.
Nu-ți fie teamă să visezi la mai mare, dragule.
Trebuie să-i îndreptăm ura purtată tatălui către nas.
O să-i stricăm singura lui relație pozitivă?
Nu, o să reparăm relația cu tatăl lui
arătându-i adevărata față a nașului.
Fischer ar trebui să ne plătească mai mult decât Saito pentru misiunea lui.
Cum rămâne cu securitatea? O să fie din ce în ce mai rău pe măsură ce înaintăm.
- Nu, cred că o să apelăm la domnul Charles. - Nu.
- Cine-i domnul Charles? - O idee proastă.
În secunda în care vom intra în acel hotel și ne vom apropia de Fischer
securitatea va veni după noi.
Îl folosim pe dl Charles cum am făcut și la cealaltă misiune.
- Deci ați mai încercat înainte? - Da, și nu a mers.
Subiectul a realizat că visa, iar subconștientul lui ne-a rupt în bucățele.
Excelent. Dar ați învățat din asta, nu?
Am nevoie de un fel de distragere.
Nicio problemă. Ce zici de o domnișoară minunată pe care-am mai folosit-o.
- Ascultă-mă. Să conduci cu grijă, ok? - Da.
O să fie foarte instabil acolo jos.
Nu sări prea devreme. Avem o singură șansă să prindem lovitura pe care o provoci.
Voi pune muzică și veți știi când vine, restul depinde de voi.
- Sunteți gata? - Gata!
Vise plăcute!
Te plictisesc?
Îți spuneam povestea mea. Bănuiesc că nu ți-a fost pe plac.
Am multe pe cap.
Uite-l pe domnul Charles.
Domnul Fischer, corect?
Mă bucur să vă văd din nou Rod Green de la marketing.
- Și tu ești? - Pe punctul de-a pleca.
În caz că te plictisești.
Cred că ți-a tras țeapă.
Asta numai dacă numărul ei chiar are doar 6 cifre.
528-491
Interesant mod de a-ți face prieteni. Furând portofelul cuiva așa.
La naiba. Portofelul ăla singur valora...
500$, corect?
Uite, nu te îngrijora. Oamenii mei se ocupă de asta chiar acum.
Cine sau ce e domnul Charles?
E un truc făcut să-l întoarcă pe Fischer împotriva propriului subconștient.
Și de ce nu ești de acord?
Pentru că presupune atragerea atenției subiectului că visează,
și asta atrage de la sine atenția asupra noastră.
N-a zis Cobb că nu putem face asta?
Acum ai realizat cât timp petrece Cobb
făcând lucruri de care zice că nu trebuiesc făcute.
Domnule Saito, îmi acordați o clipă?
- Îmi pare rău, dar... - Stai.
- Parcă ești mai învigorat. - Foarte amuzant, domnule Eames.
Turbulențe în avion?
Nu, mai aproape. Yusuf conducând.
- Îmi cer scuze, cine ziceai că ești? - Rod Green de la marketing.
Dar asta nu e deloc adevărat, așa-i?
Numele meu este domnul Charles, îți amintești de mine așa-i?
Eu sunt șeful securității tale aici jos.
Ieși la un alt etaj și continuă să mergi.
Aruncă portofelul. Securitatea îl va căuta.
- Ok. - Trebuie să-i dăm lui Cobb mai mult timp.
Securitate?
- Lucrezi pentru hotel? - Nu, nu.
Excelez într-o ramură foarte specifică a securității.
Securitatea subconștientului.
Vorbești despre vise? Vorbești despre extracție?
Sunt aici să te protejez. Uite...
Bună treabă. Care-i planul tău acum?
Domnule Fischer, sunt aici să te protejez în cazul în care
cineva încearcă să-ți acceseze mintea prin vis.
Nu ești în siguranță aici. Vin după tine.
Ciudată vreme, nu-i așa?
Ai simțit asta?
Ce se întâmplă?
Cobb îi atrage atenția lui Fischer în legătură cu caracterul straniu al visului.
lucru care face subconștientul să se uite după visător.
După mine. Repede, sărută-mă.
- Încă se mai uită la noi. - Da, dar a meritat să încerc.
Probabil ar trebui să plecăm de-aici.
Ai simțit asta? Ai fost antrenat pentru asta, domnule Fischer.
Fii atent la cât de ciudată este vremea, la gravitația schimbătoare.
Nimic din toate astea nu e adevărat. Ești într-un vis.
Cel mai ușor mod de a testa asta
e să încerci să-ți amintești cum ai ajuns în acest hotel. Poți face asta?
Vezi, eu...
Respiră, respiră. Amintește-ți de antrenament.
Acceptă ideea că ești într-un vis și că sunt aici să te protejez.
Continuă.
- Nu ești real? - Nu, nu.
Sunt o proiecție a subconștientului tău.
Am fost trimis aici să te protejez
în caz că extractorii vor încerca să te ademenească într-un vis.
Și cred că asta se întâmplă chiar acum, domnule Fischer.
Da. Ok.
- Mă poți scoate de aici? - Imediat, urmează-mă.
Stai aici.
Iisuse! Ce faci?
Acești oameni au fost trimiși aici să te răpească, în regulă?
Dacă vrei ajutorul meu, va trebui să rămâi calm.
Vreau să colaborezi cu mine, domnule Fischer.
Dacă ăsta e un vis, ar trebui să mă omor ca să mă trezesc, corect?
N-aș face asta dacă aș fi în locul tău, domnule Fischer.
Cred că te-au sedat, iar dacă apeși pe acel trăgaci, riști să nu te mai trezești.
Riști să ajungi la un alt nivel al visului. Știi despre ce vorbesc.
Îți amintești pregătirea.
Amintește-ți ce ți-am spus. Dă-mi arma.
Camera asta ar trebui să fie chiar sub 528, corect?
Da.
Gândește, domnule Fischer, gândește ce-ți amintești înainte de visul ăsta?
Au fost... multe focuri de armă. Și ploua.
Unchiul Peter. Doamne, l-au răpit.
Unde te-au ținut?
- Ne-au ținut în spatele unei dube. - Asta explică schimbările de gravitație.
Ești în dubă chiar acum. Continuă.
Avea ceva de-a face... cu un seif.
Doamne, de ce îmi e așa greu să-mi aduc aminte.
E ca și cum ți-ai aminti un vis după ce te-ai trezit.
Ascultă, ai nevoie de ani de antrenament.
Tu și Browning ați fost trași în acest vis,
pentru că ei încearcă să fure ceva din mintea ta.
Vreau să te concentrezi și să-ți amintești care e acel lucru.
Care e, domnule Fischer? Gândește-te
Un cifru.
Au cerut primele numere care-mi trec prin minte.
Încearcă să extragă numărul din subconștientul tău.
Poate însemna orice. Suntem într-un hotel acum.
Ar trebui să încercăm camere de hotel. Care era numărul domnule Fischer?
Încearcă să-ți amintești. E foarte important.
Cinci.
Cinci, doi... era un număr lung.
E bine pentru moment. O să încercăm de-aici.
- Etajul 5. - Da.
- Folosești o alarmă? - Nu, trebuie să apreciez singur.
Cât timp voi sunteți adormiți în 528, voi aștepta lovitura lui Yusuf.
- Cum vei știi? - Muzica mă va avertiza.
Iar apoi când duba va lovi bariera podului, asta va fi de neconfundat.
Deci vom avea o lovitură sincronizată.
Dacă e prea devreme, nu vom fi trași înafară.
Dacă e prea târziu. N-o să vă pot da drumul.
De ce?
Pentru că duba va fi în cădere liberă. Nu vă pot da drumul fără gravitație.
Corect.
Sunt cu mine. Continuă.
- Domnule Charles. - Știi ce e asta, domnule Fischer?
- Da, cred că da. - Încercau să te adoarmă.
- Dar deja sunt adormit. - Să te adoarmă din nou.
Ce vrei să spui? Un vis în alt vis?
Văd că te-ai schimbat.
Poftim?
Mă scuzați. V-am confundat cu un prieten.
Un tip arătos, sunt sigur.
Asta e proiecția lui Browning din capul lui Fischer.
Să-l urmărim să vedem cum se comportă.
De ce?
Pentru că felul în care se poartă ne va spune
dacă Fischer îl va suspecta în felul în care noi vrem.
- Unchiule Peter. - Ați spus c-ați fost răpiți împreună?
Nu chiar. Deja îl aveau pe el. Îl torturau.
I-ai văzut torturându-l?
- Răpitorii lucrează pentru tine? - Robert.
Încerci să deschizi acel seif? Pentru a lua testamentul alternativ?
Fischer-Morrow reprezintă întreaga mea viață.
Nu te pot lăsa s-o distrugi.
N-o să-mi arunc moștenirea. De ce aș face-o?
Nu te puteam lăsa să accepți ultimul afront al tatălui tău.
- Ce afront? - Testamentul Robert.
Acela e ultima lui insultă.
O provocare să construiești ceva de unul singur,
spunându-ți că nu ești demn de reușitele lui.
Că e dezamăgit?
Îmi pare rău.
Dar se înșală.
Poți construi o companie mai bună decât a tatălui tău.
Domnule Fischer. Ne minte.
- De unde știi? - Crede-mă, cu asta mă ocup.
Ne ascunde ceva și trebuie să aflăm ce anume.
Trebuie să-i facem același lucru pe care urma să ți-l facă el ție.
Vom intra în subconștientul lui și vom afla ce nu vrea el ca tu să știi.
În regulă.
E adormit.
Stai, în al cărui subconștient intrăm?
În al lui Fischer.
Dar i-am zis că intrăm în al lui Browning ca să fie în aceeași echipă cu noi.
Asta ne va ajuta să pătrundem în subconștientul lui.
Corect.
Securitatea o să fie pe urmele tale.
Am să-i distrag cât mai mult.
Să te întorci pentru lovitură.
Mergi la culcare, domnule Eames.
Ești în regulă?
- Ești bine? - Da, sunt bine. Sunt gata.
Cobb? Cobb? Ce-i acolo jos?
Să sperăm că adevărul pe care vrem ca Fischer să-l afle.
Nu, vreau să spun, ce-i acolo jos pentru tine.
Ai văzut asta?
Eames, ăsta e visul tău.
Vreau să distragi atenția securității din complex, înțelegi?
- Cine-l va conduce pe Fischer înăuntru? - Nu eu.
Dacă eu știu ruta, totul ar putea fi compromis.
- Eu am proiectat locul. - Nu, tu vii cu mine.
O pot face eu.
În regulă, o vei lua pe ruta spre complex.
- Fischer, tu mergi cu el. - În regulă.
- Cum rămâne cu tine? - Ține asta deschisă.
Voi asculta în tot acest timp.
Geamurile de la etajul de sus sunt îndeajuns de mari pentru ca eu
să vă păzesc spatele din turnul din sud. Îl vezi?
- Da. Tu nu vii? - Ca să afli adevărul
despre tatăl tău, trebuie să intri în mintea lui Browning de unul singur.
Haide, Fischer.
Sună alarma! Sună alarma!
Mișcarea!
Hai!
Trag în mine.
Sper că sunt gata.
E prea devreme.
Cobb, ai auzit asta?
Prima dată am auzit-o acum 20 de minute. Credeam că e doar vântul.
Da, aud. E muzică.
- Deci ce facem? - Ne grăbim.
Yusuf are 10 secunde pentru săritură.
Asta înseamnă că Arthur are 3 minute.
Hei!
- Pentru noi cât înseamnă? - 60 de minute.
Pot parcurge ruta aia în mai puțin de o oră?
Tot vor trebui să coboare pe terasa din mijloc.
Atunci le trebuie o rută mai directă.
A fost proiectat ca un labirint.
Trebuie să fie o cale de acces direct prin labirint, nu?
Eames?
A adăugat Eames vreun detaliu?
Nu știu dacă ar trebui să-ți spun. Dacă Mal află...
N-avem timp de asta. A adăugat?
A adăugat un sistem de ventilație care trece prin labirint.
Perfect. Explică-i-l.
- Saito? - Spune.
Paradox.
- Ce-a fost aia? - Lovitură.
- Cobb, am pierdut-o? - Da, am pierdut-o.
Nu puteai să visezi și tu o afurisită de plajă?
Ce facem acum?
Terminăm treaba înainte de următoarea lovitură.
- Când e următoarea lovitură? - Când duba lovește apa.
Cum vă scap fără gravitație?
Arthur mai are câteva minute, noi avem cam douăzeci.
Ești în regulă?
Mișcarea. La bază!
E ceva în neregulă. Se îndreaptă spre tine de parcă ar ști ceva.
Mai fă-ne rost de ceva timp, în regulă? Haide!
Sunt pe drum.
Aceea e anticamera dinaintea camerei blindate.
Camera blindată are ferestre?
Nu, adică, nu ar mai fi foarte blindată dacă ar avea.
Se sperăm că lui Fischer îi va plăcea ce va găsi acolo.
Proiecțiile acelea sunt parte din subconștientul lui?
Da.
Distrugi părțile alea din mintea lui?
Nu, nu. Sunt doar proiecții.
Suntem aici.
E liber, dar grăbiți-vă. O întreagă armată se îndreaptă spre voi.
Am intrat.
- E altcineva înăuntru. - Fischer, e o capcană, ieși afară.
Haide. Un pic mai jos.
Cobb. Nu, nu e reală.
De unde știi asta?
E doar o proiecție. Fischer... Fischer e real!
Bună.
Eames! Eames! Du-te în anticameră, acum!
- Ce s-a întâmplat? - Mal l-a ucis pe Fischer.
N-am putut s-o împușc.
N-are niciun rost să-l readucem.
Mintea lui e deja blocată acolo. S-a terminat.
Deci asta-i tot? Am eșuat?
E gata. Îmi pare rău.
Păi, nu eu sunt ăla care nu se mai întoarce la familia lui, nu-i așa?
E păcat, chiar aș fi vrut să văd ce se va întâmpla acolo.
- Puteam să jur că vom reuși. - Haideți să pregătim explozivul.
Nu, încă mai avem o șansă.
Trebuie să-l urmărim pe Fischer acolo.
N-avem timp.
Nu, dar va fi destul timp acolo.
Și îl vom găsi.
Ok, cum se aude muzica lui Arthur, folosește aparatul de resuscitare să-l readuci.
Îi putem da propria lui lovitură acolo jos.
Tu du-l acolo.
Când muzica se termină, detonăm spitalul.
Și trecem prin loviturile fiecărui nivel.
Merită încercat.
Saito poate ține gărzile cât timp eu setez explozibilul.
Saito, nu va reuși, nu-i așa?
Cobb, haide! Trebuie să încercăm.
Să mergem.
Dacă nu vă întoarceți până la lovitură, eu plec fără voi.
Are dreptate. Are dreptate.
Pot să am încredere în tine că te vei descurca acolo?
Adică, Mal va fi acolo jos.
Știu unde s-o găsesc. Și o să-l aibă pe Fischer.
De unde știi?
Vrea să vină după ea, mă vrea acolo jos cu ea.
Ești în regulă?
- Asta e lumea ta? - A fost.
Aici o să fie.
Haide.
Saito...
Am nevoie de tine să ai grijă de Fischer cât timp mă duc să iau niște explozibil.
Nu e loc de turiști în misiunea asta.
Fii serios!
Voi ați construit toate astea? E incredibil.
Am construit timp de ani de zile.
Am început cu amintiri.
Pe aici.
Ăsta a fost cartierul nostru. E un loc din trecutul meu.
Asta a fost primul nostru apartament, apoi ne-am mutat în casa de acolo.
După ce Mal a rămas gravidă, aceea a devenit casa noastră.
Ați reconstruit toate astea din amintiri?
Cum ți-am mai spus, am avut mult timp.
Ce e aia?
E casa în care Mal a crescut.
- O să fie acolo? - Nu.
Haide.
Amândoi am vrut să locuim într-o casă, dar ne-a plăcut tipul ăsta de clădire.
În viața reală, ar fi trebuit să alegem, dar nu și aici.
Cum o să-l aducem pe Fischer înapoi?
O să trebuiască să-i aplic un fel de lovitură.
Ce?
Improvizăm.
Ascultă, trebuie să știi ceva despre mine. Despre inserție.
O idee e ca un virus. Rezistentă.
Foarte contagioasă.
Cea mai mică sămânță a unei idei poate crește.
Poate crește pentru a te defini sau pentru te distruge.
Cea mai mică idee, cum ar fi: "Lumea ta nu e reală".
Un simplu gând care schimbă totul.
Ești atât de sigur de lumea ta. De ce e real?
Crezi că el este?
Sau crezi că este la fel de pierdut cum am fost și eu.
Știu ce e real, Mal.
Fără pic de dubiu?
Nu te simți persecutat, Dom?
Urmărit pe tot globul de corporații anonime și forțe de poliție?
În același fel în care proiecțiile persecută visătorul?
Recunoaște.
Nu mai crezi în doar o singură realitate.
Așa că alege. Alege să fii aici.
Alege-mă pe mine.
Știi ce trebuie să fac, trebuie să mă întorc la copiii noștri...
pentru că tu i-ai lăsat.
- Pentru că tu ne-ai lăsat. - Te înșeli.
- Ba nu. - Ești confuz.
Copiii noștri sunt aici.
Și ai vrea să le vezi fețele din nou, nu-i așa?
Da, dar vreau să îi văd acolo sus, Mav.
Acolo sus?
Ascultă-te ce zici. Ăștia sunt copiii noștri. Uite.
James? Phillipa?
Nu face asta, Mal, te rog. Ăștia nu sunt copiii noștri.
Continui să-ți spui asta fără s-o crezi.
- Nu, o știu. - Dacă te înșeli?
Dacă eu sunt ceea ce e real.
Continui să-ți spui ceea ce știi.
Dar ce crezi? Ce simți?
Vină.
Simt vină, Mal.
Și orice aș face, oricât de lipsit de speranță aș fi...
oricât de confuz, vina aceea e mereu acolo,
amintindu-mi adevărul.
Ce adevăr?
Ideea care te-a determinat să te îndoiești de realitate a venit de la mine.
Ai plantat ideea în mintea mea?
Despre ce vorbește?
Motivul pentru care știam că inserția e posibilă
a fost pentru că i-am făcut-o ei prima dată.
- Am făcut-o propriei mele soții. - De ce?
Eram pierduți acolo.
Știam că trebuie să scăpăm, dar ea n-a vrut să accepte.
A ascuns ceva, ceva adânc în mintea ei.
Adevărul pe care l-a știut cândva, dar a ales să-l uite.
Nu a putut să evadeze.
Așa că m-am hotărât să-l caut.
Să intru în colțul retras al minții sale și să găsesc acel loc secret.
Am pătruns și am plantat ideea.
O simplă idee care avea să schimbe totul.
Ca lumea ei nu e reală.
Că moartea era singura scăpare.
Aștepți un tren.
Un tren care te va duce departe.
Știi unde speri să te ducă acest tren.
Dar nu poți știi sigur.
Dar nu contează.
- Spune-mi de ce! - Pentru că vom fi împreună.
Și n-am știut niciodată, că acea idee se va dezvolta în mintea ei precum cancerul,
că până și după ce s-a trezit
chiar și după ce ai revenit la realitate,
ai să crezi că lumea ta nu e reală.
Că moartea e singură scăpare.
Mal, nu! Doamne!
- Mi-ai infectat mintea. - Încercam să te salvez.
M-ai trădat, dar te poți revanșa.
Încă îți poți ține promisiunea.
Încă putem fi împreună aici. În lumea pe care am construit-o împreună.
Cobb, trebuie să-l luăm pe Fischer.
Nu-l puteți avea.
Dacă stau aici, îl lași să plece?
Despre ce tot vorbești?
Fischer e pe verandă.
- Verifică dacă-i în viață, Ariadne. - Cobb, nu poți face asta.
Verifică dacă e în viață chiar acum. Fă-o.
E aici și e momentul, dar trebuie să vii chiar acum.
- Ia-l pe Fischer, cu tine în regulă? - Nu poți sta aici cu ea.
N-am s-o fac. Saito e mort acum, asta înseamnă că...
e pe-aici pe undeva. Asta înseamnă că trebuie să-l găsesc.
Nu pot sta cu ea pentru că ea nu mai există.
Sunt singurul lucru în care mai crezi.
Mi-aș dori...
Mi-aș dori mai mult ca orice...
Dar nu mi te pot imagina cu toată complexitatea ta.
Cu toată perfecțiunea ta. Cu toate imperfecțiunea ta.
Ești în regulă?
Uită-te la tine.
Ești doar o umbră. O umbră a adevăratei mele soții.
Mai bine de-atât n-am putut să fac,
dar îmi pare rău, nu ești îndeajuns de bună.
Asta ți se pare real?
- Ce faci? - Improvizez.
Nu, nu, nu.
Du-te înăuntru. Hai!
Dezamăgit...
Știu, tată.
Știu că ești dezamăgit că n-am putut fi ca tine.
Nu, nu...
Am fost dezamăgit că n-ai încercat.
Haide, haide!
Tată?
Asta-i lovitură, Ariadne. Trebuie să pleci acum!
Nu te pierde. Găsește-l pe Saito și adu-l înapoi.
Așa voi face.
Îți mai amintești când m-ai cerut de soție?
Da.
Ai zis că visai c-o să îmbătrânim împreună.
Dar așa a fost.
Așa a fost, nu-ți amintești?
Mi-e dor de tine enorm de mult, dar...
timpul nostru a trecut.
Și trebuie să renunț la tine.
Trebuie să plec.
Îmi pare rău, Robert.
Știi, testamentul ăla înseamnă că tata a vrut ca eu să fiu pe cont propriu.
Nu doar să trăiesc pentru el.
Asta am să fac, unchiule Peter.
Ce s-a întâmplat?
- Cobb a rămas. - Cu Mal?
Nu, să-l găsesc pe Saito.
Se va pierde.
Nu, va fi în regulă.
Ai venit să mă omori?
Aștept pe cineva.
Cineva dintr-un vis pe jumătate uitat.
Cobb? Imposibil.
Am fost tineri împreună.
Sunt un bătrân,
plin de regrete.
Așteptând să mor singur.
Am venit după tine,
să-ți amintesc ceva.
Ceva ce ai știut cândva.
Ca lumea asta nu e reală.
Să mă convingi să onorez înțelegerea noastră?
Să faci un act de credință, da.
Vino înapoi,
și o să fim tineri împreună din nou.
Vino înapoi cu mine. Vino înapoi.
Prosop cald, domnule?
O să aterizăm în Los Angeles în aproximativ 20 de minute.
Vă trebuie formular de imigrare?
Mulțumesc.
- Prosop cald, domnule? - Nu.
Vă trebuie formular de imigrare?
- Bun venit acasă, domnule Cobb. - Vă mulțumesc, domnule.
Bun venit acasă. Pe-aici.
James? Phillipa?
Uite cine-i aici?
Hei copii, ce mai faceți?
- Tati! - Ce mai faci?
Uite ce-am construit, tati.
- Ce faci acolo? - Am făcut o casă din pietre.
Subtitrarea: Kprice/cmarius Subtitrari-noi Team/www.subtitrari-noi.ro