Din episoadele anterioare.
- Diseară e seara de karaoke. - Iubito, ar trebui să te duci.
Katie, vii cu noi?
Distrează-te, flirtează cu proful, mărește-ți media.
Două Long Island.
Ce-ai făcut?
- M-am îmbătat. - Cine a fost?
- Profesorul meu. - De ce?
Am simțit cum mă privește. Știu cam ce urmează.
- Dar asta vrei. - Ce-i în neregulă cu mine?
De ce, Hank, când totul e perfect?
În sinea ta, simți că nu o meriți.
- Îl voi pierde. - Îl vei minți.
Nu s-a întâmplat nimic. Nu trebuie să afle niciodată.
Bună, Hank.
- De ce nu mi-ai zis că ești aici? - Nu voiam să te deranjez.
Ea e sora mea, Steph. El e Britt. E partenerul meu.
Steph se pare că stă la mine de câteva săptămâni.
De ce-ai plecat de la St. John's? Credeam că îți place acolo.
Mă săturasem. Toți erau nebuni.
Când Steph își ia medicamentele, e incredibilă.
E strălucită, haioasă, loială,
dar când le ia aiurea, e o mare pacoste.
Doctorul i-a schimbat medicația. Steph nu reacționează prea bine.
- Mâine seară ce mâncăm? - Poate "rac Thermidor".
Sau "coq au vin". Desigur, aș sări peste vin.
Atunci primești doar cocoșul.
- Îți pupi mama cu gura aia? - Nu pe fund.
- Tu găteai pentru Gretchen? - De ce?
Fără motiv.
În primii ani, găteam unul pentru celălalt.
Aprindeam lumânări, tot tacâmul.
Apoi masa acasă a rămas rezervată pentru ocazii speciale.
Anul trecut, înainte să mă mut, nu țin minte să fi mâncat împreună.
- La fel și cu sexul? - Asta nu-i treaba ta.
Târâtură mică.
Faci două chestii bine, Steph.
"Chestia cealaltă" și să te fac pe tine să plângi.
Trudesc toată ziua ca să vă pun mâncare pe masă...
Nimeni nu-mi ridică statuie!
- El e... E el tipul cel rău. - Poftim?
Serialul e mereu la fel. Mereu e cel care-l angajează.
Nu-mi spune asta.
Crezi că e tipul ăla, dar peste cinci minute...
Mamă, Hank îmi strică cheful să mă uit la serial!
Am înghețată. Vrei în cană sau în castron?
- În cană, te rog. - Ciocolată cu bombonele?
Mamă, vrei înghețată?
Mamă.
- Altfel se descurcă bine, nu? - Da, se descurcă.
Încă mai face chestiile alea.
Miercuri a luat hârtia igienică
și-a făcut o machetă cu Mont Saint-Michel.
- Mereu a fost o fire creativă. - Stai. Mont Saint... ce?
E o catedrală franțuzească. Construită în secolul... cutare.
Cum e să te ștergi la fund cu o catedrală?
E o încântare bisericească.
Dă-mi 25 de cenți. Mersi.
- Ziarul e gratis. - Da.
- Ești bine? Pari cam absent. - E vorba de Katie. Se poartă ciudat.
- Cred că a găsit inelul de logodnă. - Pe bune?
Da. Nu știu cum. L-am mutat de vreo patru ori.
Simte că sunt paranoic, de parcă aș transmite un semnal.
- Ca o inimă care bate sub podea? - Da.
- Asta e o trimitere la... - Edgar Allan Poe. Nu-s idiot.
Nu în întregime.
- Nu ți-a zis că l-a găsit? - Nu, nu.
Carter, ce te agiți așa?
Ți-au intrat în sfârșit inspectorii sanitari în bucătărie?
Doamne ferește. A intrat un vagabond. Fura de pe mese.
Ramon a încercat să-l gonească. Și-a urmat o mare porcărie.
S-a închis în baie. Huey nu se mai poate ține.
Ce s-a întâmplat, Huey? Du-te la baia femeilor.
- Nu fac pipi așezat. - Cred că se scapă...
- Ați chemat poliția? - Eram pe cale să o fac.
- Deci ajung în juma' de oră? - Probabil.
Carter, hai să facem o afacere.
Îl scoatem pe puști și ne dai micul dejun gratis.
- Bine. - Gratis două săptămâni.
Una. Fără friptură și ouă.
Crezi că și-o freacă?
Ce faci, amice? Deschide, tre' să schimb prosoapele.
Ce se întâmplă, amice?
E așa, zici? Sau ar trebui să... E așa? Nu-mi dau seama...
Pentru că... nu știu. Ar trebui să știu, dar nu știu.
Nu știu de ce.
Voi știți cine sunt? Pentru că eu habar n-am.
Vin.
Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
TERRIERS Sezonul 1 Episodul 7
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulțumiri www.addic7ed.com
Trebuia să-l scoți de acolo, Hank.
Liniștește-te, Carter. Fii și tu om de omenie.
Dă-i niște pâine prăjită, să-și revină.
Da' să știi că nu-i gratis.
Puștiule, bagă ceva la ghiozdan. O să-ți prindă bine.
Mulțumesc.
Deci n-ai bani, n-ai acte și nu știi cum te cheamă.
Nu ești vreun asasin CIA lucrând pe cont propriu?
Problema cu amnezicii e că nu pricep trimiterile la filme.
Care-i ultimul lucru pe care ți-l amintești?
- Unde te-ai trezit de dimineață? - Nu țin minte să mă fi trezit.
Doar o mașină claxonând și un tip care urla să mă dau din drum.
- Și înainte de asta? - Nimic.
- Cum să nu fie nimic? - E în regulă, e în regulă.
Nici nu mai știu de câte ori m-am trezit fără să știu unde eram.
Știu unde sunt. Dar nu știu cine sunt.
- Suntem în Florida, nu? - În San Diego... California.
San Diego, California are o particularitate.
Are cei mai mulți palmieri din țară, inclusiv Montana.
- În Montana sunt palmieri? - Deci ții minte câte ceva.
- Să te căutăm prin buzunare. - V-am zis, n-am portofel.
Nu-i nimic. Hai, totuși, să ne uităm prin toate.
Prin colțuri, scame, în haină, în pantaloni, peste tot.
Am 1,5 dolari.
- Ce-i asta? Știi ce este? - Habar n-am. Poate-s narcoman.
- V-ați hotărât ce comandați? - Trei mic dejunuri "câmpenești".
Și numărul lui de asigurări sociale, te rog.
Nu te teme, puștiule.
Te vom ajuta să te lămurești ce se întâmplă cu tine, promit.
- Ce faci? - Fac rost de mărunțiș.
Micul dejun e gratis, dar nu și serviciile.
Nu despre asta vorbeam. Nu suntem o agenție de adopții.
- Povestea lui părea veridică. - Păi n-are nicio poveste.
Uită-te la el. Nu-i un vagabond. Are haine scumpe.
De oriunde ar veni, sigur cineva s-ar bucura să-l revadă.
Poate că ne așteaptă și o recompensă frumușică.
N-o să dăm lovitura, știi bine. Și care-i treaba? Pe bune?
Puștiul are vârsta la care a început și boala lui Steph.
Era studentă, avea 10 pe linie.
Într-o dimineață a ieșit de la curs. A dispărut șase zile.
Nimeni n-a observat în primele două. Hai să nu-l lăsăm baltă, deocamdată.
Nimeni cu descrierea ta n-a fost dat dispărut.
- Deci nu mă caută nimeni. - N-au trecut 24 de ore.
- Vezi semnul de acolo? Ce scrie? - Scrie "Deli".
- Ce culoare are postul salvamarilor? - E alb.
Cine-i președintele SUA? Vezi? Asta spuneam.
Îți amintești unele lucruri, pe altele însă nu.
Clar știi să citești. Pari să știi și algebră.
Care-i limita între ce-ți amintești și ce nu?
Mintea, ca sertarul tău cu sosește, e o chestie complicată.
- Să-l întrebăm pe Doc Johnson. - Tipul ăla e doctor?
Era farmacist, până să bage botul la propriile medicamente.
Acum scrie doar rețete pentru droguri.
"Amețește-te cu propria rezervă."
- Tennyson. - Wordsworth.
Ce faci, Morocănosule? Ce bunătățuri ai astăzi?
Gustă o înghețată Chipwich. Abia am scos-o de la rece.
Nu, mersi. Voiam să te întreb ceva, doctore.
Ce naiba-i asta?
E a amicului meu cu un caz grav de "nu știu cine sunt".
Vreți ceva? Înghețată la cornet, sanviș de înghețată?
- Nu, mulțumesc. - Îmi dai o Push-Up?
Ține minte că-i place Push-Up. Poftim.
Voia să călătorească undeva? În Orientul Îndepărtat, în Africa?
Nu știu. De ce?
E Prelid... Un medicament împotriva malariei.
Mulți oameni îl iau înainte să plece în vacanță.
Și-i poate provoca amnezie?
Efectele secundare posibile includ depresia, anxietatea,
paranoia, agresivitatea, vedeniile și pierderea memoriei.
Doar de malarie nu te îmbolnăvește.
Când a avut loc atacul de la Pearl Harbor?
Pe 7 decembrie 1941.
- Care-i berea ta preferată? - Habar n-am.
- Capitala statului California? - Sacramento.
Nu. El Centro.
Mersi pentru consultație. Cât îți datorez?
Nu, consultația e din partea casei. Înghețata costă 2.5$.
- Cât ar trebui să țină efectul? - Doc a zis că o zi... poate două.
- Sigur nu pregăteai o călătorie? - Un safari, o excursie în Thailanda.
Știi dacă ești heterosexual sau homosexual?
Cred că sunt heterosexual.
Măcar acum știm ce-ți șterge amintirile.
- Așa că așteptăm, amice. - Da, câteva zile.
Și dacă nu-mi trece? Dacă rămân amnezic pe viață?
Calmează-te. Și paranoia e un efect secundar.
Nu-ți lăsa gândurile să umble razna, bine?
Dar cum știu? Toată ziua am avut impresia că am făcut ceva rău.
Dacă sunt vinovat de ceva și fugeam?
Respiră adânc.
Cea mai gravă chestie cu putință e c-ai purtat alb după Ziua Muncii.
Îți dau numărul meu de mobil.
Sună-mă dacă-ți trebuie ceva, dacă dai de belele, bine?
Ia 15 dolari, bani de buzunar. În câteva ore vei fi bine.
Sună-mă, dacă vrei.
Super. O să rămân singur, aici. Grozav.
Mulțumesc, Mark.
De șase ore nu avem niciun mușteriu.
Băieții trebuie să exerseze.
- Vrei să imprimăm niște fluturași? - Dacă nu-i prea mare deranjul.
Mărimea 20 X 25 și unii de mărimea unui plic?
Hank Dolworth:
Prietenul celor umili, săraci și mulți.
Altruismul meu e debordant.
Ce te-a apucat? Tu nu muncești pe gratis.
Așa făcea când erați parteneri? Strângea vagabonzi de pe străzi?
Doar din când în când.
Vă mai pot ajuta cu ceva?
Să organizez o spălătorie de mașini în parcare ca să vă susțin cauza?
Ai putea să-i verifici amprentele.
Îi poți scana amprentele? După 9/11, e procedura standard.
Nu pare un puști rău. Crezi că pune ceva la cale?
- Nu, dar asta face. - Bine.
Dacă descoperim că-i căutat, știi că trebuie să-l reținem.
Nu știu. Am o zi plină. Te sun eu când vin de la cursuri?
Vrei să iau ceva de mâncare sau ieșim în oraș?
Trebuie să mănânci ceva, iubito.
Nu știu. Nu mă pot gândi la asta. Nu știu ce să-ți spun.
Poate ieșim la cină. O să te duc într-un loc drăguț.
- Ce frumos! Las totul în seama ta. - La ce oră ajungi acasă?
Bine! Da, da, da. Bine, vorbim mai încolo. Pa.
Dacă nu-l pot identifica? Ce faci, îl iei acasă la tine?
Poate.
Știi ce? Am o idee. Hai să votăm.
Cei care vor să-l abandonăm să spună "da".
Da. Cei care nu vor să-l abandonăm să spună "nu".
- Nu! Ce faci? - Supun la vot!
Avem un vot ca să-l abandonăm și unul ca să nu-l abandonăm.
- Ghici cine câștigă. Tu. - Care-i treaba?
Trebuia să fim parteneri. Dar contează?
De fiecare dată când nu suntem de acord, câștigi tu. Întotdeauna.
Ce spun eu nu contează.
Și-ai obiceiul prost să faci chestii și să-mi spui abia după aceea.
M-am săturat de asta!
- Da? - Da!
Ce te-a apucat? O strângi de mult în tine!
Știi ce? Nu știu de când, dar e acolo. Și m-am săturat.
Nu vreau să mai fac mereu așa cum vrei tu.
Și nu mă mai înțeleg cu Katie! Nu știu ce se întâmplă!
E foarte rece cu mine. Și nu știu ce-ar trebui să fac!
Ce vrei de la mine?
Dacă te-am tratat altfel decât pe un partener, regret.
Și voi fi mai respectuos. Și nu-mi pasă de puștiul ăsta.
Îl putem lăsa oriunde vrei tu.
Lasă. Nu-i vorba de puști. Îmi pare rău.
Știu! Ai multe pe cap acum.
Iar eu mă port haotic, dar și pe asta o s-o rezolv.
- Nu mă lua de sus, Hank. - Nu te iau de sus.
Sigur, sunt puțin ironic. Glumeam.
Nu-i nimic... Problema e Katie.
Nu mă mai privește în ochi.
Poate vorbești cu un profesionist, ca un consilier din-ăla...
Necunoscutul vostru l-a pocnit pe Robledo în mufă!
- Ce? Unde naiba e? - Stârpitura a șters-o!
Ce naiba s-a întâmplat?
Terminam de tipărit fluturașii.
Puștiul a văzut ceva pe buletinul de informare și s-a speriat rău.
Am încercat să-l liniștesc, el m-a pocnit și a șters-o.
- Puștiul a făcut asta? - Trebuie să știu ce era aici! Aici!
- Da, domnule. - Nu e de găsit pe străzi.
Ce-i asta?
Jessica Sampson, o studentă dispărută. E un caz recent.
- Cât de recent? - A dispărut de 36 de ore.
Cred că necunoscutul vostru are de ce să se simtă vinovat.
Jessica Sampson, 20 de ani.
I-am percheziționat camera de la cămin două zile la rând.
Avem declarații de la prieteni, de la familie. Niciun indiciu.
Nu se potrivește nimic din descrierea fetei.
Poate nici n-o cunoștea. Cine știe ce-i trece prin cap?
Așa-i. Chestiile pe care le-a luat? Un efect secundar sunt halucinațiile.
Mai știi medicamentul ăla împotriva malariei, al puștiului?
Ai idee la ce mai e folosit?
- Despre ce vorbești? - Uneori e folosit pentru droguri.
Deci oricine merge în Bangkok mai întâi se droghează?
Cu dozajul potrivit, da.
Deci a drogat-o pe fată și pe urmă pe el însuși?
Poate că i l-a dat fetei și se preface că nu ține minte.
Și m-a lăsat să-l aduc aici să-i fac poză și să-i iau amprentele?
Nu știu ce joc face puștiul.
- L-am privit în ochi. - Da? L-ai privit în ochi?
Hank, i-ai văzut sufletul cumva? Dacă te caută, trimite-l la mine.
Dacă-ți vine să faci pe asistentul social, abține-te.
Lasă-mă pe mine să mă ocup.
- Mulțumesc, mulțumesc, mulțumesc. - Cu plăcere.
- Nu crezi că a făcut-o el? - Nu-l văd în stare.
De ce s-a speriat?
Acum e treaba lui Gusto. Hai să mâncăm un taco.
De ce nu ești băiat de comitet? Au dispărut doi oameni. Haide.
Oricât mi-ar plăcea să salvez o demoazelă în pericol,
nu avem nicio pistă.
- Ba da. - Ai șterpelit-o?
E declarația colegei de cameră a fetei.
Nu vrei să investigăm dormitoarele fetelor?
Nu. O să avem de-a face doar cu niște studente sexy.
Tre' să-ți câștigi cumva existența.
Să mergem, partenere.
Îmi pare rău! M-ai speriat.
- Eu sunt sora. - Scuze. Ești sora lui Gretchen?
- A lui Hank. Sunt Steph. - Nu știam că are o soră.
De fapt, nu știu prea multe despre dl Dolworth.
- Ce mai face Gretchen? - Se mărită cu Jason.
- Ce-s ăștia? - Nemțișori.
Cer multe îngrijiri, dar merită pe deplin.
Sunt cele mai frumoase flori pe care le-am văzut vreodată.
- Acolo stă familia Friendly. - Familia Friendly? ("Prietenoși").
- Ed, Barbara... și fiica lor. - Se distrează.
- Caut în cutiile de scrisori. - Bine.
- Știi unde-o găsim pe Didi? - Cine sunteți?
- Am venit... să repar chestia aia. - Stă în camera 34.
- Mulțumesc. Mersi. - Eu stau în 28.
Acum parc-aș vrea să fi dat bacalaureatul.
Știi ce se zice despre studente?
Că sunt tinere, proaste și cu chef de tăvăleală?
- Voiam să spun altceva. - La naiba. Sunteți polițiști?
- Nu. - Ușurel, Hannah Montana.
Au venit des pe-aici. Polițiștii. De când cu mica ei excursie.
Nu vrem să te batem la cap, sau cum s-o mai zice.
- Vrem să te întrebăm despre... - Jess?
Suntem detectivi privați. Părinții ei ne-au angajat.
Suntem colege de cameră, nu prietene. Nu era de gașcă.
Știi dacă avea prieten? Un tip palid și scund?
- Nu l-a adus pe aici dacă avea. - Putem să-i vedem lucrurile?
Pe Jessica o interesau religiile și culturile din Est?
Cred că asta era teza ei.
Mă pricep la chestii de-astea.
Confucius zice: "Cine trece invers de turnichet merge în Bangkok."
Super amuzantă. Pe asta o scriu pe Tweeter.
- Voia să meargă în Cambodia? - Cred că da. Așa zicea la telefon.
- Cu cine? - Nu-s secretara ei.
Ghici ce scrie la "Sfatul Medicului".
- Nu te duce în Cambodia. - Ia medicamente împotriva malariei.
În Cambodia? Cine știe codul de aeroport?
Phnom Penh International. "PNH."
- Sună la Cambodia Airlines. - La Cambodia Airlines?
Mersi, Kissinger.
Sigur. Tre' să dibuim codul sursă al site-ului și să ocolim criptarea.
N-o să dureze prea mult.
Să-ți zică Swift ce probleme are cu femeile.
De ce naiba sunt finlandezii așa de buni la Halo III?!
Ce problemă ai cu gagică-ta?
M-am culcat o tipă, Helena, de trei ori. Marfă, nu?
Ultima oară, mi-am dat seama că nici nu știe cum mă cheamă.
Și ce țipa când avea orgasm? Jurământul lui Hipocrate?
"Țara Pustie", de T.S. Eliot.
Nu. Amândoi vă înșelați.
A recitat primele opt numere din Șirul lui Fibonacci.
"Dumnezeule! 0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13!"
Da, super, foarte amuzant. Râdeți cât vreți.
Parcă mi-o trăgeam cu un calculator stricat!
Am găsit! Ia vezi!
Zborul Air Cambodia din San Diego către Phnom Penh prin Honolulu
de ieri, la ora 16:00.
- L-a pierdut cineva? - Da.
Jessica Sampson și Adam Fisher.
Și-au cumpărat bilete în aceeași zi?
Nu. La distanță de două săptămâni.
Dar au folosit același card, al dlui Harold Fisher.
Puteți da de urma cărților de credit?
Da. Cum crezi că ducem traiul ăsta pe vătrai?
Vreți adresa tipului ăstuia, Fisher?
- Bună. - Bună, Steph.
- Cam dezumflat. - Ce zici, scumpo?
Cauciucul tău. E dezumflat. Presiunea se măsoară în atmosfere.
Presiunea scăzută duce la supraîncălzire și la deteriorare.
- Mulțumesc. Voi verifica. - Poți face un accident.
- Ești bine? - Da.
Vrei să arunc o privire?.. E doar o zgârietură.
- Te doare? - Nu.
Să fi văzut când am căzut de pe tobogan. Atunci m-a durut.
Unde sunt părinții tăi?
Mama doarme. Tata... Nu prea știu pe unde este.
- Ar trebui să fii singură, aici? - Dar tu?
- Cum te cheamă? - Elle. Dar pe tine?
- Steph. - Vrei să te joci cu mine?
- Puțin. - Prinde-mă!
Bine.
Sigur nu e un vagabond.
- Dl și dna Fisher sunt plecați. - Da.
Hai.
- Adam? - Adam?
Alo? Ești aici, amice?
Adam?
E un visător. Pasionat de călătorii, singuratic.
Acum mă simt mult mai bine. Era foarte tăcut, retras în sine.
Am fost șocați când a ieșit înfășurat în pielea mamei sale.
- Nu e vreun ciudat. - Ești sigur?
Crezi că s-a întors acasă?
Adam? Tu ești? Sunt Hank. Am venit să te ajutăm.
Jessica. Nu-i nimic. Nu-i nimic.
Sună-l pe Mark. Ești în siguranță.
Cum se simte fata?
Bucuroasă că nu-i legată în vreun subsol, asta-i sigur.
Trimit câțiva oameni să afle ce știe, bine?
- Îl plăcea pe puști, Mark. - Ți-a zis ea asta?
Erau colegi la câteva cursuri, mergeau la același grup de studiu.
Erau prieteni. A zis că puștiul era de treabă.
Tot nu-i vine să creadă că ar fi făcut așa ceva.
Înseamnă că se înșela.
Puștiul voia să plece în Cambodia, să vadă templul Angkor Wat.
- Angkor ce? - E o veche ruină khmeră.
Și-a luat bilet pe 16
și a început să ia medicamente cu două săptămâni înainte.
După o săptămână, a mai luat un bilet. Avea halucinații.
Era convins că fata pe care o plăcea va fi încântată de surpriză.
Da, doar că n-a fost așa. L-a refuzat politicos.
El și-a ieșit din minți, pentru că făcuse un gest neobișnuit,
s-a rupt de realitate și s-a trezit în mijlocul străzii.
Sper ca și jurații să vadă așa lucrurile.
Asta-i camera mea.
- E grozavă. - Mulțumesc.
- Sigur e în regulă? - Ce vrei să spui?
N-ar trebui să primești străini în casă.
Tu nu ești o străină.
- Ba sunt, pentru părinții tăi. - Nu le pasă.
O voi colora pe asta. Poți s-o iei pe care vrei.
- Nu respecți modelul. - Mai niciodată.
Nici eu.
Te simți bine?
Ai avut vreodată un coșmar în care faci ceva oribil
ce nu mai poate fi îndreptat?
Da, sigur.
Când te trezești, te simți atât de ușurat.
Imaginează-ți să te trezești trăind un astfel de coșmar.
Coșmarul lui ar fi fost mai oribil dacă nu erai tu.
Dacă nu ajungeam la timp.
E târziu.
Să mă grăbesc la o farmacie să-i iau medicamentele lui Steph.
- Steph? Ești acolo? - Bună, Hank.
- Bună. - Azi mi-am făcut prieteni.
- Serios? Ghici cât e ceasul. - E ora ceaiului Fezabrine? Mișto.
- Începi să-i cunoști pe vecini? - Am ajutat-o pe dna Eames.
Are niște nemțișori frumoși. Sunt florile acelea albastre și bleu.
Avea cauciucul dezumflat, așa că i-am spus.
Dna Eames. E vecina?
Am cunoscut-o pe Elle, fetița de vizavi. Ne-am jucat.
Doamne, îi cunoști pe vecini mai bine decât mine.
Mă faci să pic prost.
Ar trebui să vorbești cu părinții ei, Hank.
O lasă la joacă nesupravegheată.
Pe dna Eames? Părinții ei mai trăiesc?
Părinții lui Elle, prostovanule.
- Bea tot ce-i în cană. - Vorbesc serios, Hank.
- Bună? - Te înșelai.
Mi-ai spus că totul va fi bine, însă nu este așa.
Adam. Unde ești?
Așa mi se zice la știri. Adam. Eu nu-mi amintesc despre asta.
Dar țin minte alte lucruri.
Adam, orice ai fi făcut, nu erai tu.
Nu vreau să fiu eu făptașul. Adam e un monstru.
Adam, unde ești?
- Va supraviețui? - Hank.
Trebuie să știu.
Cred că părinții ei sunt acasă. Ar trebui să vorbești cu ei.
Va supraviețui?
Adam, da. Fata va fi bine. Mai important e unde ești tu.
Trebuie să-i transmiți că îmi pare rău.
Voi aveau eu grijă de ticălosul care ne-a făcut asta. Ei... mie!
Nu, Adam. Adam! La naiba.
- Pot să te ajut cu ceva? - Trebuie să vorbim despre fata ta.
- Fata mea? - Elle.
Mă tem că ai greșit casa.
- Elle... - Ce este, Barbara?
- Nu-i nimic, tată, mă ocup eu. - Nu. Unde este? Elle!
Aici nu locuiește nimeni cu numele ăsta.
- Elle? - Ce... Tată, sună la 911.
Bună. Cu detectivul Mark Gustafson. Îi spuneți că e urgent?
Nu. Nu. Aici am colorat împreună.
Nu!
Nu. Nu. Nu, lua-v-ar naiba! Nu, nu, nu!
Ți-a spus de unde sună?
Nu, dar cred că va face pe King Kong
sperând ca poliția să vină cu elicopterele.
- Așteaptă. - Nu. Nu! Nu, nu!
Ți-am zis eu! Ți-am zis eu! Ți-am zis eu!
Ți-am zis eu! Ți-am zis eu! Ți-am zis eu! Ți-am zis eu!
Ți-am zis eu!
- Ți-am zis eu! Ți-am zis eu! - La naiba, trebuie să închid.
Steph!
Ia astea.
Am pierdut-o, Hank.
- Iubito, nu cred că... - Știu. Nu era reală.
- Nu mă simt mai bine, nu? - Încearcă să te odihnești.
Nu e ca înainte. De data asta nu era sânge.
Mă întorc imediat.
- Bună. - Bună.
- Ești bine? - Da.
Avea halucinații?
Halucina, o lua razna, dar se simte mai bine acum.
- Da. Pot să o văd? - I-ar plăcea. E în camera mea.
M-a sunat puștiul. Adam.
- Nu mai spune. - Da.
Bună.
Sunt eu cu Hank, când eram mici.
A trecut mult timp.
- Chiar ești aici? - Da. Sunt aici.
Bine.
Dacă puștiul te-a căutat, înseamnă că vrea să fie ajutat.
Mie nu mi se părea așa.
E Gustafson. Alo. Da. Bine.
L-au găsit pe puști. A făcut-o din nou.
Paza campusului ne-a sunat acum 25 de minute.
Când au ajuns, puștiul spunea că o va ucide pe colega de cameră,
pe Didi, dacă nu va fi oprit.
Nu cred că are o armă.
Nu-mi permit să ghicesc. Trebuie să mă aștept la ce-i mai rău.
Fata părea convinsă.
Probabil a tras pe nas cocaină. Nu e cea mai de încredere sursă.
Ce vrei să facem?
Ești prieten cu el de-o zi, deci îi ești cel mai vechi prieten.
Probabil are încredere în tine mai mult decât în noi.
Intră, salută-l și încearcă să-i bagi mințile în cap.
Dacă merge prost ceva, ieși și lasă-ne pe noi să ne ocupăm.
Adam. Ce se întâmplă, amice? Sunt eu, Hank Dolworth.
- O voi ucide. Jur! - De unde ai arma?
- Am furat-o. - De unde?
- Intru. - Hank, nu se poate.
Azi am salvat deja o fată. De ce nu două?
- Dacă intri, nu te pot apăra. - Nu va fi nevoie. Intru.
- Hank... - Adam. Adam, haide.
- Pleacă. - Ce faci, prietene?
- Pleacă. - Lasă arma jos.
O voi folosi. Vor fi obligați să intre și să mă oprească.
Ce voiai să faci? Ce? Aveai de gând s-o îneci?
Habar n-ai ce faci, nu?
Dacă vrei să fii împușcat, n-o umpli cu apă!
Ieși afară. Ieși. Închide ușa după tine.
- Nu, nu, nu. - Nu tu, nu tu. Stai jos.
Aici trăia ea. Astea-s lucrurile ei.
O plăceai. E normal. Normal!
- Ai făcut-o din cauza pastilelor. - N-ai de unde ști. N-ai cum.
E o răutate în mine... Pastilele doar au scos-o la suprafață.
- Prostii. - Sunt bolnav. Nebun.
Nu ești nebun! Nu ești nebun! Vrei să vezi ce-i nebunia?
Îți arăt eu, pentru c-o știu bine.
Ascultă-mă bine. Nu ai dreptul să faci asta.
Unii oameni au un soi de nebunie care nu va trece niciodată.
Și trebuie să-și vadă de viață. Ce-ai pățit tu va trece.
Așa că nu mai fi un nemernic egoist și adună-te. Pricepi?
- N-am vrut. N-am vrut să-i fac rău. - Știu că n-ai vrut.
Știu.
Fă-te bine.
Am salvat destui oameni azi? Încă o zi în Metropolis.
Cred că vorbești despre Gotham City.
- Stai, înseamnă că sunt... - Băiatul-Minune.
- Eu nu-s personaj secundar... - Ba ești Vineri al meu.
Mersi, Katie.
- Ai fost un copil tare rău. - Și tu erai urâtă ca naiba.
- Am fost un îngeraș. - Ai fost un îngeraș.
Ai avut mereu grijă de mine. Acum vreau să am și eu grijă de tine.
Dar nu sunt pregătită.
Mă poți lăsa să plec, o vreme?
- Te simți bine? - Da... Da.
- Ai... - Da.
Așa credeam și eu.
- Cum merge școala? - Bine.
Învăț... "Etică și Eutanasiere".
- Ce-i asta? - Uciderea animalelor.
Oribil.
- Stai. Unde te duci? - Să fac duș.
Ca să știi, s-ar putea să te murdărești la loc, imediat.
Trebuie să-mi reîmprospătez forțele. Știi cum fac eu.
Îmi încarc bateriile și mă întorc în două minute.
Te iubesc!
E frumos aici. Am camera mea, mâncarea e bună.
Nu e un spital, ca St. John's. Aici doar primesc asistență.
Au tot soiul de distracții... o piscină.
- Nu crezi că pot avea grijă de tine? - Hank, asta faci. Plătind nota.
E un fleac. Aveam niște bani puși deoparte.
Da, obligațiunile din perete. Tare ciudat.
Putem face cumva, Steph.
Jocuri... Uite, au "shuffleboard". Îți place mult jocul ăsta.
Putem juca atunci când vii să mă vizitezi.
Vei fi bine?
Poți să o faci.
Dacă n-o să-ți mai placă aici, trebuie să-mi spui.
- Ne vom gândi la altceva. - Promit.
Și tu trebuie să-mi promiți că mă vei vizita.
Des. Nu ca atunci când eram la St. John's.
Promit.
Dar sună înainte să vii.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro