Din episoadele anterioare.
- Trebuie să faceți ceva. - Ce anume?
Să furați 250,000$ de la mine.
- Obligațiuni la purtător. - Asta-i partea voastră.
Ea e sora mea, Steph.
De ce ai plecat de la St. John's? Credeam că îți place acolo.
Mă săturasem. Toți erau nebuni.
- Te recăsătorești? - Da.
Jason, el e Hank Dolworth. Hank, Jason Adler.
- Îmi pare rău. - Îmi pare foarte rău.
Pardon. E vina mea.
Tipul cumpăra un smoching. Uite-i portofelul.
- Ce vrea Maggie de la el? - Voia să îl verificăm.
Acum îl verifici pe noul ei bărbat?
L-a întâlnit acum șase luni, pe Internet.
Voiam să fiu sigur că face ceea ce trebuie.
- Mi se fură banii și nu știu cum. - Mă voi interesa.
- Gretch. - Da?
Încă te mai iubesc.
- Nu știu ce-ar trebui să fac. - Nici eu.
Știrile locale. Dezvoltatorul imobiliar acuzat de crimă
Robert Lindus, a fost înmormântat astăzi,
la serviciul religios asistând doar rudele apropiate.
Căderea rapidă în dizgrație a acestui fost cetățean de marcă
a zguduit comunitatea din Ocean Beach.
Scuze că am întârziat. Am avut probleme cu mașina.
- Era un trafic... ridicol. - Ce-am pierdut?
Nu prea multe. S-au certat oribil. Ea a anulat nunta.
A zis că pe mine mă iubește. Jason a plâns și eu am fost distant.
- E bine că ai fost distant. - Nu-i adevărat. Abia am ajuns.
Steph, arăți minunat.
Gretchen mi-a dat rochia. L-am însoțit pe Hank din milă.
Dar nu mă culc cu el.
El este? Nu-i mare lucru de capul lui.
- Cât mă bucur că ai ajuns! - Jason, mă bucur să te văd.
El e partenerul meu, Britt Pollack. Jason Adler.
Katie Nichols, prietena ei. O ții minte pe sora mea, Steph.
- Desigur. - E o petrecere minunată.
- Mersi. Britt, ne-am mai întâlnit? - Nu cred.
Normele sociale mă năucesc.
Trebuie să-i anunți pe toți de logodnă, dar deja ai penetrat-o.
Barul e acolo.
- Tipul sigur m-a recunoscut. - Nu fi paranoic.
Crede că hoțul a luat numerele cărților de credit de pe Internet.
Dar nu i-am folosit cardurile.
I-am șutit portofelul ca să-l verificăm.
- Da, da. Și nu era dubios. - I-ai folosit cărțile de credit?
I-ai pus portofelul la loc, ai uitat? Eu am folosit numerele alea.
- Pentru ce? - Las-o baltă. Nu-i nimic.
De fapt, m-a rugat să mă interesez de furt.
- O să fim plătiți? - E un cadou de nuntă.
- Ce generos ești! - Da. Sunt.
E adorabilă. Ce?
- Știi că nu putem merge la nuntă? - De ce nu?
Pentru că nimeni nu s-ar mai uita la mireasă.
- Unde e Hank? - Cred că a sărit.
- Tu! - Bună, Red. Mersi că ai venit.
- Și eu. Iar porți cravata aia. - Am și chiloți curați.
- Și te-ai tuns. - Nu-i place deloc.
Da. Ocolește frizerii cu numele de Delilah.
- Sau Hank. - Steph, ce bine arată rochia!
Și m-am pieptănat. Felicitări pentru nunta cu altul decât Hank.
Mulțumesc, scumpo.
Asta mi-aduce aminte de petrecerea noastră de logodnă.
- N-am avut petrecere de logodnă. - Așa-i.
Mă bucur că ești aici, Hank. Nu erai obligat să vii.
- Nu erai obligată să mă inviți. - A fost ideea lui Jason.
E un scump.
Oameni buni! Eu și Gretchen vă mulțumim că ați venit.
Suntem recunoscători că atâția prieteni și rude sunt aici,
să ne împărtășească fericirea.
Și este o fericire adevărată.
Gretchen știe că, după mine, ne căsătoream din prima săptămână.
Mă bucur că nu am făcut-o.
Sunt arhitect, știu ce importantă este o fundație puternică.
O structură cu integritate. Dragostea este fundația noastră.
Și voi, prieteni și rude, sunteți grinzile care ne înalță.
Așa că dorim să vă mulțumim.
Vreau să-ți spun, Gretchen, că ești o minune.
Mi-ai intrat în viață când încetasem să mai cred în miracole.
Mi-ai reînnoit credința. Mi-ai reînnoit viața.
Cu tine mă simt viu.
Și abia aștept să-ți pot spune "soția mea".
Trebuie s-o bage pe aia cu arhitectul, nu?
Da. Trebuie să merg la baie. Scuzați-mă.
Ce ciudat ca un arhitect să compare iubirea cu o casă, nu?
Te simți bine? Nu te-am mai văzut așa
de când am ascultat caseta cu "La Răscruce de Vânturi".
- Ai văzut-o pe Katie? Ai văzut-o? - Da. E frumoasă.
Atunci ce mai stau pe gânduri?
Poate o voi da în bară, dar în clipa asta,
când o aud spunându-mi numele când intră pe ușă,
când mă trezesc și îi văd picioarele la capătul patului...
- Este... o persoană frumoasă. - Hank, o voi face.
O voi cere de soție. Îi voi cere să-și petreacă restul vieții cu mine.
E... grozav.
Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulțumiri www.addic7ed.com
TERRIERS Sezonul 1 Episodul 6
Stai, de unde ai scos numărul ăsta?
Se cumulează, bine?
10,000 pentru restaurant, 15,000 mâncarea, formația,
repetiția de cină, băutură.
Nu vorbim despre smoching, rochia ei, verighete... Astea se adăugă.
Ce bine c-am câștigat 100,000$. Știu unde se duce jumătatea mea.
Da, legat de obligațiunile alea... Nu ne putem atinge de ele.
- Le-ai cheltuit? - Nu.
- Hank... - Le-am pus bine.
Nu ne putem atinge de ele până nu se rezolvă rahatul cu Lindus.
- Și cât timp va dura? - Doi ani.
- Nu aștept doi ani să mă însor. - Nimeni nu zice să o faci.
Mulțumesc că ați venit așa de repede. Vă sunt recunoscătoare.
- Unde e copilul? - L-am vândut.
Se ușura peste tot. E acasă, unde-ar trebui să fiu și eu.
Nu mi-am întrerupt concediul de maternitate
ca să scoateți voi bani de spart.
Clienții ăștia-s oameni importanți. Sunt mai buni decât voi.
Acum le rezolv niște probleme mărunte,
dar dacă ies bine, semnează cu mine și am de câștigat.
Și ce e bine pentru mine... Încercați să n-o dați în bară.
Ce țâțe uriașe ai!
Nu te mai holba la prânzul băiatului.
Mi-e greu să nu o fac.
E un safir. E al stră-străbunicii lui Beth.
Înțelegeți de ce suntem nerăbdători să îl recuperăm.
- Când ați observat c-a dispărut? - Acum câteva săptămâni.
Îmi treceam averea în revistă, îmi puneam afacerile în ordine.
După cum ați ghicit, nu mai am prea mult de trăit.
Beth, nu spune asta.
Vei fi alături de noi încă mult timp.
Am mai contrazis noi pronosticurile.
Doctorii i-au mai dat vreo șase luni de viață.
Cu mai bine de doi ani în urmă.
Oricum, i-l las fiului meu, Matthew. Are 16 ani.
Nu voi mai fi în preajmă când i-l va oferi unei domnișoare,
dar voiam să fiu sigură că îl va primi.
Desigur.
- Nu știți de când a dispărut? - Nu știm. Dar Dale are o teorie.
Nu vreau să acuz pe nimeni, dar avem o servitoare, Flora,
care lucrează pentru noi de 15 ani.
- Crezi că menajera e vinovată? - Flora n-ar face-o niciodată.
Dar are un frate care a stat la ea vara trecută, câteva săptămâni.
Nu e cetățean american.
Lucrează la un hotel din centru. Avea acces în casă.
Nu ți se pare ciudat că Pablo bagă mâna în cutia cu bijuterii
dar ia un singur lucru?
Da, e mai mult decât ciudat.
Băieți, băieți, scuzați-mă.
Mai devreme nu voiam să-mi supăr nevasta.
Nu fratele Florei a furat inelul. De fapt, nici n-a dispărut.
- Știi unde este? - Știu cui i l-am dat.
Deci ai și-o amantă pe lângă nevastă, Dale?
Știu că par un ticălos că-mi înșel nevasta aflată pe moarte.
Nu fi atât de blând cu tine însuți.
În apărarea mea, nu mă mai înțelegeam cu Beth de mult timp.
Voiam să mă însor cu Paolo. De asta i-am dat inelul.
Când boala lui Beth s-a agravat,
ce era să fac, s-o oblig să treacă și printr-un divorț?
Da, ar fi fost foarte aiurea.
Oricum, Paolo s-a săturat să aștepte și s-a despărțit de mine.
Acum nu vrea să mă vadă, nu vrea să vorbim.
- Nu-ți dă inelul înapoi. - Exact.
Primiți încă 1,000$ dacă rezolvați problema discret.
Luați inelul de la Paolo, inventăm o poveste despre cum l-ați găsit
și Beth va fi cât de cât împăcată.
Să te-ntreb o chestie.
De ce nu i-ai luat "salteluței" un inel nou?
De ce i-ai dat inelul moștenit de nevasta ta?
Beth ura inelul ăla. Nu l-a purtat niciodată.
Nu credeam că-i va lipsi. Nici n-are cine știe ce valoare.
Face vreo 5,000$. Sincer... credeam că va muri mai repede.
Cum căutăm paraziți intestinali?
Prin două metode. Prin observație directă și prin...
Știu că vreți să auziți cum o spun. Metoda flotației fecalelor.
IEȘI DISEARĂ? DA SAU NU. ÎNCERCUIEȘTE RĂSPUNSUL.
Ca veterinari, veți cunoaște îndeaproape excrementele.
Cursul s-a încheiat. Găsiți prezentarea cursului pe Internet.
Dar, și mai important, e seara de karaoke.
Tema de săptămâna asta: filmele din anii '80.
Vreau să vă văd pe toți, fiarelor, acolo!
Pe zece parai că e micuța cu fundulețul.
- Eu zic că-i cea cu șuvițe blonde. - Bine.
- Salonul Verve. - Bună. Paolo Alvarez lucrează azi?
O clipă. Paolo.
- Trece-mi-o în cont. - Sunt Paolo.
Aș vrea să fac o programare. Accepți clienți fără rezervare?
Da, astăzi te pot primi.
- E bine în 15 minute? - Da, sigur.
Bună, scumpo.
Mai știi că ți-am zis de joia de karaoke
a studenților de la cursul de parazitologie?
Bine...
Am terminat ora și insistă să merg. Probabil m-ar ajuta la notă.
- Iubito, ar trebui să mergi. - Mă gândeam că poate vii și tu.
- Acum... anchetăm un caz. - Katie, vii cu noi?
Poate o las pe săptămâna viitoare.
Nu, nu, nu. Ce tot spui? Ar trebui să ieși cu prietenii.
Nu-s chiar prieteni. Sunt colegi de clasă. Tineri.
Eu ies cu Hank și el e bătrân.
Bine. Probabil voi întârzia, așa că îl scoți tu pe Winston afară?
Da. Toți se vor ușura cu succes în absența ta.
Distrează-te, flirtează cu proful, fă-l să-ți crească media.
- Bine. Te iubesc. - Te iubesc.
- Deci? - Vin.
- Da. Și prietenul tău? - Trebuie să muncească.
Încep să cred că nu există. Ne vedem acolo.
Ce zici? Cu creastă? Codițe jamaicane? Împletite?
- La părul tău, codițe împletite. - Nu-s prea feminine?
Codițele lipite de scalp sunt masculine.
Dar sunt o mare bătaie de cap.
Probabil că sunt greu de întreținut toate mărgelele alea.
Mereu mi-am pus problema,
cu toate brățările, inelele și toate chestiile alea.
Ți se prind vreodată în păr?
Scumpule, nu purtăm așa ceva la locul de muncă.
- Haide. - Ce isteț. Grozav. Da.
Îmi faci un serviciu, Paolo? Poți s-o iei de la capăt?
Vrei să mă speli din nou pe cap? Vremea asta îmi face praf pielea.
- Îți plac degetele mele magice, nu? - M-ai prins. Iubitul tău e norocos.
- Iubit? - Miros o poveste interesantă.
- Scuze. Unde e baia? - În spate, scumpule.
- Aici? - După camera personalului.
Bună. Mă bucur că ai intrat. Unde-s șervețelele de hârtie?
- Nu găsesc și la baie s-au terminat. - Îți aduc eu, drăguțule.
Iubitul a zis că-n trei luni vom fi împreună.
A trecut un an, apoi doi. Și i-am zis: "Gata. Nu mai aștept."
- Pe bună dreptate. Ce idiot. - Da.
- Asta era după ce ți-a dat inelul? - Da, dar era vechi. N-avea diamant.
Cred că i l-ai aruncat în moacă.
Pe naiba. Crezi că i-l dau înapoi? Nicio șansă.
Știi ce-ar trebui să faci? Ar trebui să-l vinzi.
Scoți câteva sute de parai. O să te simți mai bine.
Mă pricep la așa ceva.
Dacă vrei, mă uit la el și-ți zic cât face. Îl ai aici?
- Cum zici că m-ai găsit? - Te-a recomandat un amic...
Pe naiba, un amic. Dale te-a trimis, nu-i așa?
Poți să-i zici puiului de lele să se ducă naibii!
Și că i-am vândut deja inelul ăla de doi bani!
- Bine, dar... - Fă pași!
Măcar ai primit un tratament cosmetic gratis.
Da, și numele celui căruia i l-a vândut.
- Nu alerg doar după beneficii. - Da, mai sunt și astea.
Lucrurile o să se schimbe, asta e tot ce zic.
Amice, de ce să se schimbe?
Deja locuim împreună, avem banii la comun,
face pipi cu ușa deschisă.
- Nu vorbesc despre voi doi. - Ce, tu vorbeai despre noi?
Da. Căsătoriile schimbă lucrurile.
Una-două te voi auzi: "Să vorbesc cu nevasta".
"I-am promis nevestei. Nevestei nu-i convine."
- Eu nu zic: "Nu-i convine". - Ba o să zici: "Nu-i convine".
Dacă-l găsim pe cumpărător și dacă acesta îl mai are,
ce facem, îl cumpărăm de la el?
Într-un loc ca ăsta, poate nu știu ce au pe mână.
Facem o ofertă amărâtă, vedem dacă sunt de acord,
apoi i-l vindem înapoi lui Komack cu ceva profit.
O să scoatem cinci bătrâne.
Cu asta plătesc fotograful de la nuntă și muzicanții.
Nenorocitul o merită.
- Căutați ceva anume? - Un inel.
- Pentru prietenă? - Da, e o fată minunată.
Și în sfârșit vrea să o facă femeie cinstită.
Păi e cinstită.
Căutăm ceva vechi, de bun gust, poate... cu un safir.
Am fix ce vă trebuie.
Ăla e diamant, ăsta e safir... Parcă voiați un safir.
Da, da. Aveți ceva care să arate așa?
Nu. Am avut. L-am vândut.
- De curiozitate, cât ați luat pe el? - 250$.
- Mai știți cui i l-ați vândut? - Sigur. E un client fidel.
- Angelo Baldamotti? - Așa mă cheamă. Zor de zeamă.
- Ce drăguț. - E bună, amice.
Ai un inel dintr-un magazin etiopian. Vrem să ți-l cumpărăm.
Ai dat 250$ pe el. Noi îți oferim 500$.
Nu-i ăsta.
Nici ăla.
- Știu care. - Nu. Ai și altceva?
- Da. - Nu, nu-i ăsta.
- Ăsta ți se pare cunoscut? - Da.
- Super. Unde este? - Aveam de plătit niște facturi.
- De unde îl știți pe Angelo? - E contabilul meu.
Căutați ceva anume?
Da, este Amstel Gold. Se fumează ușor, are o aromă plăcută.
- De lămâie. - Nu căutăm "iarbă", ci un inel.
Folosiți Vaporizatorul Vulcan? Am inele de schimb dincolo.
- Nu. E un inel vechi, cu safir. - Arată-i pozele.
A, inelul cu care și-a stins Angelo datoriile.
- Acela. - Nu-l mai am.
L-ai vândut?
Unei cliente. Era înnebunită după el, îl voia neapărat.
- Ne spui cum o cheamă? - Nu. Nu dăm numele clienților.
Păi le vei spune polițiștilor.
Sigur o să-i intereseze micuța ta afacere.
Poliția știe deja. Am acte. E o afacere legală.
Am autorizație să cultiv marijuana în scop medicinal.
- La naiba. - Bine. Angelo de ce suferea?
Avea un soi de bubă...
Statul știe că dai produse în schimbul bijuteriilor furate?
Bine. Nu știți de la mine.
E o clientă serioasă cu o asigurare de sănătate bună.
Nu ca amărâții ăia care trăiesc din ajutoare.
- Și e foarte bolnavă. - Numele ți-e cunoscut?
- Elizabeth. - Da, mai pe scurt, Beth.
- Komack. - Prescurtarea de la "Ce dracu'".
Deci ați aflat. În mai puțin de 24 de ore.
Dna Levritz a zis că sunteți niște detectivi buni.
E o avocată foarte bună. Cea mai bună, excelentă.
De ce-am alergat după cai verzi pe pereți dacă era la dumneata?
Pentru că nu eram sigură. Mai devreme v-am mințit.
N-am descoperit că lipsește când îmi scriam testamentul.
Nici n-am știut că dispăruse până nu l-am găsit.
- La traficantul tău? - Da. Nu știam cum ajunsese la el.
I-am luat urma și am ajuns la o vânzătoare la tarabă.
Mi-a zis că o tânără hispanică i-l vânduse.
Adică exact ce-i place soțului meu, după descriere.
Dar nu știa cum o cheamă.
Și n-ai vorbit niciodată cu soțul tău despre asta?
I-am zis că a dispărut ca să-i văd reacția.
Fără să ezite, l-a acuzat pe fratele menajerei noastre,
chestie logică, de altfel.
De-ar fi fost furat, putea ajunge iar pe mâna mea
prin canalele uzuale ale comerțului stradal.
Dacă ați descoperit locul unde l-am găsit,
înseamnă că soțul meu v-a zis numele femeii care l-a vândut.
Pentru că el i l-a oferit. Pentru că e amanta lui.
Aș vrea să-l aflu și eu.
- Nu asta era misiunea. - S-au schimbat datele problemei.
E o problemă personală între tine și soțul tău.
Sunt pe moarte.
Vreau numele ca să i-l dau avocatului și să divorțez,
ca să îmi pot schimba testamentul.
Evident, Dale gândește cu sula, nu cu capul.
Dacă nu-mi împart averea până să mor, Matthew ar putea pierde tot.
Va fi major abia peste doi ani. Eu nu voi fi aici să-l protejez.
Trebuie să fac asta acum, cât încă mai pot. Vă rog.
- Paolo Alvarez. - Mulțumesc.
Aș mai vrea un lucru. Aduceți-mi inelul.
- Parcă era la dumneata. - E acasă.
Nu am încredere să-l știu acolo cât eu sunt aici.
Bine.
Și mai e un lucru pe care soțul meu nu-l știe.
Nu e safir, ci un diamant albastru. Valorează 300,000$.
Bună seara, dle Dolworth. Ai găsit ce căutam?
Partenerul meu vine încoace, dar am câteva întrebări.
Femeia a considerat inelul o promisiune de căsătorie?
- Ai inelul sau nu? - Nu chiar.
Micuța cea focoasă nu a fost așa de încântată de inel.
L-a vândut. De fapt, a zis multe chestii urâte despre tine.
Pe bune? Ce anume?
Păi suduia în spaniolă și făcea mereu gestul ăsta.
Ai idee ce înseamnă?
- Trebuie să aflăm cui i l-a vândut. - Nu mi-a zis numele cumpărătorului.
A zis doar că era o tarabă cu bijuterii.
Dar partenerul meu se interesează.
Foarte bine, foarte bine. Dar ar putea fi oriunde.
Da, s-ar putea. S-ar putea.
Dacă-l găsiți pe vânzător, crezi că ajung 2,500$?
E un început. Dolworth, cu un "L".
Bine. Dacă nu recuperați inelul, e clar că vreau cecul înapoi.
- Bine. - Ce s-a întâmplat?
- Bună, băieți. - Scuzați-mă o clipă. Alo.
- Cred că avem o problemă. - Care?
- Ghici unde-și face perucile? - Aoleu.
Au sunat de la spital. Beth nu mai este.
- Îmi pare rău. - Condoleanțe, pe bune.
Nu a murit. A dispărut. Și voi ați vizitat-o ultimii.
Ce naiba i-ați zis? Unde este?
Înveți la Facultatea de Medicină Veterinară sau la cea de Muzică?
- De ce? - Pentru că tot descânți paharul ăla.
- Barman, două Long Island. - Nu se poate.
Poftim?
Nu servesc Long Island și nu se ascultă Celine Dion după ora 22:00.
- Nu pot instiga la violență. - Bine. Două Buttery Nipples.
- Cum e să fii cu o fantomă? - Ai de gând să-l bei?
Eviți întrebarea.
Încercam să-ți menajez ego-ul, amice, dar fie.
Mă face să râd. E bun cu mine. E grozav în pat.
Da, e chiar perfect.
Bine, ne-am întors.
Pentru prima oară la microfonul clasei de Parazitologie,
încântătoarea dră Katie Nicols cântă "Suddenly" al Oliviei Newton John.
Vino pe scenă, Katie.
Bine.
Stați așa, e un duet. Ne trebuie un bărbat. Gavin, vino.
Mulțumesc, profesore.
Șterge-o de aici până nu chem poliția.
Vreau răspunsuri. Merit măcar atât. Când a început totul?
Nu contează, s-a terminat.
Nu vreau să fie arestată o cucoană bolnavă, dar...
Nimeni nu va chema poliția.
Nu te amesteca, dle Dolworth. Nu e treaba ta.
- Nu plec până nu... - Mămico.
Vino la mama.
- Tăticule! - Taci.
O, nu. Doamne, nu.
- Scoate-le de aici. - Haide, haide.
- Beth... - Ieși, ieși, ieși!
- Paolo... - Nu am afurisitul ăla de inel. Vezi?
Beth... Trebuie să te ducem înapoi la spital.
- De ce? - Pentru că ești bolnavă.
Da? Și proastă. O prostie de șase ani.
Am stat pe scaunul ăla șase ani și i-am povestit întreaga mea viață.
I-am spus despre familia mea. Și ea s-a folosit de tot.
Voiam o ultimă fărâmă de mândrie. Să o înfrunt.
S-o aud spunând că s-a terminat. Dar nu se va sfârși niciodată.
El trebuia să mă iubească până la moarte.
Ce, n-a putut aștepta zece minute?
Mă va pierde, să știi. Mă va pierde și-i va părea rău.
Da. Da, așa va fi. Da.
- Cum se simte? - A leșinat în fața coaforului.
- La naiba! - Măgarul e acum cu ea.
Dacă nu-și mai revine, tot trebuie să i-l dăm lui?
- L-ați găsit. Dale credea... - Dale nu știe. Ea n-a vrut să afle.
Voia să i-l dea copilului ei.
Nu-l poți păstra până băiatul împlinește 18 ani?
Sunt, oficial, noul lor avocat. Mi-aș putea pierde autorizația.
Nu l-am văzut.
Scuzați-mă, sunt Matthew Komack. M-a sunat tata, a zis că mama...
Matthew. Sunt Maggie Levritz. Sunt o prietenă a părinților tăi.
- Cum se simte? - Matthew.
- Tată. - Vino încoace.
Sper că va trăi cât să-și schimbe testamentul sau să ceară divorț.
- Până atunci, i-l păstrăm puștiului. - Da.
Bună, sunt Britt. Lăsați un mesaj.
- E vreo problemă? - Da. Cheia nu se potrivește.
Poate pentru că nu e mașina ta.
Nu fi jenată. Am pățit-o și eu... De fapt, n-am pățit-o niciodată.
- Măgarule. - E un test de alcoolemie.
Dacă nu-ți găsești mașina, n-ar trebui să conduci până acasă.
E un sfat foarte bun.
- De ce nu te duc eu acasă? - Nu mă las dusă de tine. Am prieten.
- Nu e aici. - Nu, nu este.
- Gavin! - Doar nu sunteți căsătoriți.
Trebuie să plec.
- Te simți bine? - Am zis "nu".
- Katie? Totul e în regulă? - Da, profesore.
"Zoolog". Litere duble, două triple... înseamnă 180 de puncte.
Ai pierdut. Destul de jalnic.
- Bună. - Hank.
Nu mai sunt gazdă în seara asta? Sunt frântă de oboseală.
Steph, îți mulțumesc pentru o seară minunată.
- Ce s-a întâmplat? Unde-i Gretchen? - Nu-i aici.
Voiam să vorbim. Am încercat să sun, dar a intrat robotul.
Eram la spital. Mi-am închis telefonul.
- Totul e în regulă? - Da. E doar un caz.
- Cu ce te pot ajuta, Jason? - Nu-mi mai folosi cardurile.
- La naiba. - M-am prins de unde-l știu pe Britt.
Când făceam probe pentru smoching, mi-a furat portofelul, nu?
Da. Nu e vina lui. Nu știa cine ești.
- Trebuie să înceteze, Hank. - Așa e. S-a terminat. Gata.
Te-am invitat la petrecerea de logodnă din două motive.
Primul e că după ce te-am cunoscut chiar te-am plăcut.
Știu cât de important ești pentru Gretchen.
Vrea să faci parte din viața ei.
Dar, mai ales, voiam să vezi cât de fericită este.
Mă voi însura cu ea, Hank. O voi face. Vreau să știi asta.
- Nu-i așa cum pare. - Poftim?
E o bijuterie "care" am găsit-o cu Hank, pentru un caz.
"Pe care" am găsit-o. V-ați distrat?
Da, a fost OK. E greu să ții pasul cu puștimea.
- Shot-uri cu bere... - Da.
Am luat taxiul până acasă. Mă duci la mașină, de dimineață?
Sigur că te duc. Mă bucur că te-ai relaxat puțin. Aveai nevoie.
- Da. M-ai așteptat? - Nu... în sensul negativ.
Aș vrea să nu fi văzut inelul. Acum te vei aștepta...
- Nu mă aștept la nimic. - Ești bine, scumpo?
Da. Mă doare rău capul. Cred că voi face un duș.
Bine. Da, fă ce ai de făcut.
Intră. E deschis. Bună. Ce-s astea?
Resturi. De la petrecere.
Ai fugit așa de repede, că mă temeam că n-ai apucat să guști nimic.
- Mulțumesc. - Ce-i cu pământul ăsta?
Căutam comori îngropate în curte. Îi dau o ocupație lui Steph.
- Meșterește? - Dezmembrează motorul camionetei.
Jason mi-a povestit despre tărășenia cu cartea de credit.
Da.
Mi-a zis că ai descoperit niște escroci nigerieni pe Internet.
Ceva de genul ăsta...
Hank, asta e de pe vremea președintelui Bush. Primul.
Deci să nu ne mai facem griji? Totul s-a încheiat?
- Da. - Amândoi vrem să-ți mulțumim.
- N-aveți pentru ce. - Ba avem.
Ai zis că vei rezolva, ai făcut-o, îți mulțumesc. La fel ca Jason.
- Spune-i: "Cu plăcere". - Îi voi transmite.
- E un tip cumsecade, nu? - Da. Este.
- Și te face fericită? - Foarte.
Asta-i bine.
Gustă tortul. Trebuie să plec. La revedere, Hank.
La revedere, Gretch.
Alo.
- Bună, fetițo. - Mulțumesc că ai venit.
Cu plăcere. Mersi. Unde-i Britt?
- Doarme. - Ce s-a întâmplat?
Știu că nu-i perfect, dar o să se dea pe brazdă, da?
Nu-l merit.
Ce tot spui, Katie? E cel mai norocos om din lume că te are pe tine.
- Hank, am greșit. - Ce-ai făcut?
Nu se poate.
- M-am îmbătat și... - Te rog. Nu.
Nu termina propoziția aia. E cineva de la școală?
E profesorul meu. Nu știu cum aș putea să mă întorc acolo.
Ascultă-mă. Erai beată. Nu erai tu însăți. Nu știai ce faci.
Nu. Eram beată, nu eram eu însămi, dar știam exact ce fac.
- Atunci, de ce? - Nu știu.
Am văzut cum mă privește în ultima vreme. Știu ce urmează.
- Dar asta vrei. - E exact ce vreau.
- Atunci de ce nu accepți? - Ce-i în neregulă cu mine?
De ce, Hank, când totul e perfect?
- De ce arunci totul în aer? - Da.
Poate pentru că, în sinea ta, simți că nu o meriți.
Îl voi pierde. Știu asta. Mi-e atât de frică...
Katie, haide. Vino încoace. Vino încoace. Nu-i nimic.
Dumnezeule. Nu mă va ierta niciodată.
Nu. Nu o va face. Pentru că nu îi vei spune.
- Ce? - Uită-te la mine. Îl vei minți.
Te vei întoarce la școală. Nu s-a întâmplat nimic.
- Dar eu îi spun tot. - Nu trebuie să afle niciodată.
O să te doară, o să te roadă, dar pe el l-ar ucide dacă ar ști.
- Uită că s-a întâmplat. Bine? - Nu pot uita.
Atunci prefă-te.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro