Din episoadele anterioare.
Sunt Hank Dolworth și el este partenerul meu, Britt Pollack.
Suntem detectivi privați.
- De cât timp sunteți parteneri? - De câțiva ani.
Știu ce învârteai înainte să apară el.
- Să știi că te va dezamăgi. - Te recăsătorești?
- Da. - Felicitări, Gretch.
E grozav. Mă bucur mult pentru tine.
- E ciudat să văd casa goală. - Ca atunci când ne-am mutat în ea.
Vinde vechea noastră casă și eu o voi cumpăra.
Și creditul? Ai nevoie de-o dovadă a creditului pentru contract.
Mă ocup de asta.
E un pulover cu guler în formă de șal.
- Foarte elegant. - Mă simt ca Hugh Hefner.
- Să-l probez pe celălalt. - Sigur.
- Așa mai merge. - Grozav. Ce urmează?
- Depinde. Porți pantaloni la nuntă? - Aș purta.
- Vino după mine. - Bine.
- Scuze. - Pardon. E vina mea.
Uite-i portofelul. Tipul cumpăra un smoching.
- Ce? - Cumpăra un smoching.
Nu știam că așa se face. Credeam că lumea le închiriază.
- Ce vrea Maggie de la el? - N-a zis.
Voia să îl verificăm. N-am intrat în detalii.
Super. Fă-o.
Să-ți iau ceva dacă tot sunt acolo? E eșarfa Ascot?
O pijama cu pătrățele?
- Mi s-au cam ros jartierele. - Da, n-am vrut să-ți spun.
Mersi.
Nu poartă ghinion să mă vezi în "rochia de mireasă"?
Doar dacă tu mă vezi pe mine. Ți-ai ales o haină?
Mai vreau unul.
Vrei să mâncăm ceva? Am o oră până să plec la chestia aia.
Sigur.
- Ce-i? - Nimic.
- Tipul ăla, cu smochingul... - Ce-i cu el?
- E incredibil. - De ce?
Când m-am întors să-i înlocuiesc portofelul,
l-am prins într-o cabină cu nădragii-n vine.
Doamne sfinte.
Am văzut ceva pornache la viața mea, dar tipul ăla avea o sculă...
- Îi atârna pân' la genunchi. - Sigur era același tip?
Da. Precis. Și era moale...
Nici nu-mi închipui cât e când se scoală.
Gagică-sa probabil că dă cu capul de tavan încercând s-o călărească.
Și-ncă nu ți-am zis nimic de grosime.
Puteam să văd un film pe pitonul ăla de sulă!
Cred că le face praf pe femei. Bată-l să-l bată!
- Putem schimba subiectul? - Bine.
Poate vorbim despre cum m-ai trimis
să-l fac la buzunare pe logodnicul fostei tale neveste.
Îmi pare rău. Am greșit. M-am înșelat. Mă simt prost.
- Nu se va mai întâmpla. - Astea-s replicile mele.
Nu mă deranjează ce-am făcut. Ba chiar mi-a plăcut.
Mă deranjează doar că m-ai mințit în privința motivului.
Mă faci să vorbesc ca o fată. Și ce naiba te-a apucat?
Mai întâi cumperi casa lui Gretchen. Ba nu. "Noi" cumpărăm casa.
10,000$ erau ai mei și i-ai luat fără să mă întrebi.
Și acum îl verifici pe noul ei bărbat?
Pe o scară de la nouă la zece, cât de țăcănit crezi că ești acum?
Doar am grijă de Gretchen, bine? Nu-l cunosc pe individul ăsta.
Nici ea nu-l cunoaște. L-a întâlnit acum șase luni, pe net.
Voiam să fiu sigur că face ceea ce trebuie.
Furându-i portofelul? Sigur, e perfect de înțeles.
A fost o greșeală, bine? Îmi pare nespus de rău.
Și mulțumesc din nou pentru jumătate din avans.
Când mi se va acorda creditul, îți voi înapoi banii cu dobândă.
Și dacă nu-l obții? Câte bănci te-au refuzat până acum? Trei?
Îl voi obține.
- Da, dar dacă nu reușești? - Ne retragem avansul.
TERRIERS Sezonul 1 Episodul 3
Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulțumiri www.addic7ed.com
Aici scrie că ai lucrat nouă ani la Poliția din Ocean Beach?
Așa este.
Dar te-ai retras cu un an înainte să poți primi pensie. De ce?
Din motive... personale. Și din... motive personale.
Mai sunt destui oameni pe care să îi suni pentru recomandări.
- De atunci sunt detectiv privat. - Fără autorizație, din ce văd.
E o problemă de discreție.
Când ai autorizație, statul își cam bagă nasul în tot ce faci.
Te verifică, îți ia la puricat dosarele.
Cam ca o companie de finanțări de ipoteci.
Scuză-mă. Dle Dolworth? Armand Foster, vicepreședinte.
Regret refuzul la cererea ta. Cu criza asta, nu putem justifica...
Nu sunteți primii care mă refuză. Știu bine placa asta.
Așa-i.
Oricum, mă-ntrebam dacă te pot deranja câteva minute.
De ce? Te-am auzit de prima oară. Vrei să mă refuzi de două ori?
Am auzit întâmplător că ești detectiv privat.
Pare o ocupație interesantă. De ce fel de cazuri te ocupi?
Ai voie să faci asta aici?
Sunt fiul președintelui, fac ce vreau.
- Vrei una? - Nu.
Fac multe chestii, împreună cu partenerul meu.
Recuperăm bunuri pierdute, găsim oameni, pază și protecție.
Facem orice dacă ne plătești bine.
Vă ocupați de cazuri conjugale? De infidelități, chestii de-astea?
Întâmplător, suntem specialiști în așa ceva.
Aș vrea să urmăriți pe cineva. Poate ne ajutăm unul pe altul.
- Ți-a apărut numele în ziar! - Ce?
"Poliția a aflat despre existența unei înregistrări porno"
"de la Henry Dolworth și Britt Pollack,"
"care se recomandă drept detectivi privați în Ocean Beach."
Ce naiba înseamnă: "Care se recomandă"?
Înseamnă că v-ați numit singuri așa.
- Să-ți torn în pahar? - Nu.
I-am promis iubitei mele că nu voi bea în timpul programului.
- Trei, doi... Bum! Să curgă. - Așa, băiete!
Bum! Oameni buni, jos cămășile!
Să vorbim despre copilărie.
Știți cum se face! Scăpați dacă faceți ciocu' mic!
Vreau să văd banii și portofelele pe bar, în fața voastră.
Știți cum merge treaba. Ce faci?
Nu îl iei tu, îl pui pe altul să o facă.
Hai odată! La pământ.
La ce te holbezi așa? Treci în spatele casei.
Scoate firul din telefon, dacă tot ești acolo.
Bună, amice. Nu ne-am văzut de mult. Ce mai faci?
- Gilligan, ai terminat? - Da.
Să ne luăm tălpășița. Doamnelor și domnilor, vă mulțumim.
Ați fost foarte cooperanți. Ne mai vedem.
Am făcut rost de un contract cât am fost plecat.
- Tu ce naiba ai făcut? - Am fost jefuit.
Ce-i cu tipul ăsta? De ce crede că nevastă-sa îi pune coarne?
A zis doar că-l înșală și că vrea poze doveditoare.
- Tipul pare un nemernic. - Așa și este.
- Dar ne plătește, nu? - Da. Cu 100 de dolari pe zi.
Doar atât?
A zis că dacă îi oferim dovezi vom primi creditul pentru casă.
- Oprește mașina. - Ce?
- Oprește. - De ce?
Mai întâi îmi iei banii.
Acum vrei s-o urmăresc pe-o tipă săptămâni în șir
ca tu, poate, să ai cum să-mi dai banii înapoi într-o zi?
Consideră că e o asigurare că-ți vei primi banii înapoi.
Haide, nu vei lucra cu mine?
Mă duc acasă să-mi anulez cărțile de credit.
- Tu n-ai cărți de credit! - Atunci permisul la bibliotecă!
Măcar hoții de azi au avut decența să mă amenințe cu arma.
Nu am bani la mine. Împrumută-mi câțiva dolari pentru autobuz.
Măcar lasă-mă să te duc cu mașina!
Nu răspunzi la telefon. Am încercat să te sun.
Am o explicație. Ce s-a întâmplat?
- Prietenul tău e aici. - Hank? Abia ne-am despărțit.
Nu. Scuze, am uitat cum te cheamă.
Nu-i nimic. Mă cheamă Ray. Seamănă cu "Grivei".
Eram prin preajmă și m-am gândit să te vizitez.
- Sper că nu-ți stric vreo întâlnire. - Nu, e seara certurilor.
E bine că ești aici.
Ray îmi povestea cum ați lucrat împreună la Casa Verde.
Mai ții minte zilele glorioase când spălam vase?
Mai vrei o bere, Ray? Dragă, tu vrei una?
- Nu, mulțumesc. - Aș vrea una.
Da. Mulțumesc, Katie.
- Cum naiba m-ai găsit așa de repede? - Cum naiba crezi?
- Acolo aveam 40$. - Da, știu.
Mișto cuibușor.
De fapt, cel mai mișto în care am fost de când am fost eliberat.
Prietena ta mi-a zis că a gătit destul pentru trei oameni.
- Nu te deranjează dacă rămân? - Dacă nu prinzi rădăcini.
Mi-am lăsat pistolul în mașină. Sunt nemernic, dar nu-s prost.
Fugi de-aici. Ești detectiv privat?
- Așa scrie în ziarul de azi. - Cum naiba s-a întâmplat asta?
Acum vreo doi ani dădeam spargere într-un restaurant mexican.
Ai terminat, iubire?
- Da, mersi. - Și Hank Dolworth era polițist.
Dar în loc să sune la 911, m-a luat deoparte, să vorbim.
De atunci suntem prieteni la cataramă.
Iar tu clar știai cu ce se ocupa.
Știu că nu era spălător de vase.
Nu e-n stare să spele o farfurie nici de i-ar fi viața în joc.
- Știu că a fost hoț. - Știe toate detaliile.
Știu tot, cu excepția identității complicilor tăi.
- Ar fi împotriva codului de onoare. - Și nu te deranjează?
- La naiba, eu mă prostituam. - Face mișto.
Da, nu mă deranjează. Trebuia să mă supăr? A trecut.
Câtă vreme nu o mai face niciodată. Absolut niciodată.
Asta-i iubirea, amice. Te dă peste cap.
Mă scuzați. Aveți o bancnotă de cinci? Automatul o respinge pe a mea.
- Să văd. - Drăciile astea mă scot din minți!
Ți se face dor de vremurile când agenții de parcare erau oameni.
Tehnologia modernă face omul inutil. Așa am pățit cu fosta mea slujbă.
- Cu ce te ocupai? - Eram un cuptor cu microunde.
- A mers! Mulțumesc. - Cu plăcere.
Erai un tip tare. Îți lipsesc loviturile?
Pentru că idioții de acum nici nu se compară cu tine.
Nu. E ca la baseball.
Tre' să agăți șapca în cui când știi că n-o să devii profesionist.
Ești sigur?
Pentru că am o trebușoară bănoasă acum.
Și am nevoie de un partener priceput.
Ai scoate bani frumoși.
- Nu, prietene. M-am lăsat de asta. - Sigur că da.
Am vești bune. Seara trecută am urmărit-o pe nevastă-ta.
N-am nicio dovadă că te înșală.
A băut un pahar de vin, singură, apoi a venit acasă, la tine.
E o femeie foarte atrăgătoare. Ești un tip norocos.
Îmi pare rău. S-a întâmplat ceva?
Te trimit doar să-i faci o poză nevestei mele cu alt bărbat
și nici de atât nu ești în stare.
- Ce idiot inutil! - Stai, nu pricep.
Sperai să ai dovezi că te înșală...
Nu te privește asta, dle Dolworth!
Știu sigur că nevastă-mea m-a înșelat seara trecută
și, cumva, tu nu ai observat!
Mersi pentru nimic. Poftim 100$ drept compensație.
Și creditul meu?
De ce i l-aș acorda cuiva atât de nepriceput?
Am zis că ți-l acord dacă-mi aduci dovezi, iar tu n-ai reușit!
- Ieși singur, te rog. - Bine.
Stai așa, dle Foster. Poate ai dreptate și mi-a scăpat.
Mai lasă-mi cazul câteva zile. O prind eu dacă va călca strâmb.
Îți promit. Lasă-mă să mai caut.
100 de parai e mai mult decât o să scot întins pe canapea.
- Da. - Ce s-a întâmplat?
E mai complicat decât credeam.
Se duce să agațe tipi, dar nu-l agață pe niciunul.
Ieri am avut iar un moment de senilitate. Ți-am zis?
Ce?
Am găsit o cutie cu CD-uri de care nu-mi mai aminteam.
Da, râzi de mine.
Tu ești ăla care stă în casa unde locuia în urmă cu 12 ani.
O să mă întorc cu mașina în Laughlin?
- Ce cauți? - Sticla de pipi.
- Am aruncat-o. - Ce?
- De ce? - De ce?!
Pentru că în mașina mea era o sticlă plină cu urină.
Trebuia să o golești, nu să o azvârli pe geam.
- Unde să fac pipi acum? - În vreo fântână...
Pleacă. Haide.
- Bună, frumușico. - Ray. Ce faci aici?
Ai zis că ai ore aici. Mă gândeam să văd și eu cum e.
- Vrei să te faci veterinar? - Nu.
Dar... mă gândesc la un doctor veterinar.
Ray, locuiesc cu Britt, vechiul tău prieten. Îl mai știi?
Da. Cel căruia i-ai tăiat boașele. Le ții la oglinda retrovizoare.
Bună treabă, apropo. Și cum v-ați cunoscut?
Într-un bar, unde lucram eu. Era client.
- De ce? - E poveste lungă.
Fă-mi un serviciu. Zi-i să fie bărbat și să mă sune.
Nu mai am timp să aștept să se hotărască.
- Cafeneaua. - Bine.
- Cum te găsesc când termin? - Te sun eu.
- Cineva mi-a furat mobilul! - Fă pași odată!
- Adu-mi și mie o cafeluță! - Da, da...
Gretchen Dolworth și Asociații.
- Eu te sun. - Păi te pot suna și eu.
Nu mai vorbi. Am nevoie de tine.
Am o mică problemă pe care nu știu cum să o tratez.
În branșa ta s-ar chema "o chestiune delicată".
- Te pot răpi jumătate de oră? - Da...
Acum nu-i bine. N-o lăsăm pe diseară?
Da, ne vedem acasă la tine. Am adresa pe undeva.
Nu mă mai urmări! Doamne, tu ești tipul ăla.
- Pot să te întreb ceva? Te rog! - Lasă-mă în pace!
- Doamne!
Soțul tău m-a angajat. Mamă, ce ustură!
- Ești bine? - Sfinte... Nu! Nu sunt bine!
- Îmi pare rău. E mai bine? - Ești iute de mână cu chestia aia.
- Era un spray cu piper? - Cu nucșoară.
Armand mi l-a cumpărat de Crăciun, acum câțiva ani.
Scuze că m-am grăbit să-l folosesc. Cum pot să mă revanșez față de tine?
Poți să-mi spui de ce e așa de convins că îl înșeli.
- Pentru că așa îi zic eu. - De ce ai face una ca asta?
- Pentru că așa mă roagă el. - E cumva masochist?
Ca diagnostic, da.
Și-a băgat în cap că vrea să știe cum e să fie încornorat.
M-a rugat să am o aventură și să-i dau toate detaliile,
iar eu am acceptat în silă doar o dată.
Din păcate, umilința este euforică pentru Armand.
A insistat să o fac iar și iar și de atunci mă prefac că-l înșel.
Deci îl minți că îl înșeli.
Și mă credea, până să apăreți voi și să mă băgați la apă.
Stai. Zici că soțul tău se excită când aude c-ai fost cu alt bărbat?
Nu chiar. Uneori e cel mai iubitor și mai sănătos om pe care-l cunosc,
de asta i-am cântat în strună.
Îmi pare rău.
Fără supărare, cucoană, dar parcă ai fi un psiholog.
Asta și eram. Așa l-am cunoscut pe soțul meu.
M-am îndrăgostit de pacient.
Am renunțat la cabinet și... asta e psihoza mea.
"Nevoia cronică de a îngriji pe cineva."
Pricepeți de ce ne înțelegem?
Poate că eu sunt cea nebună, dar știți cum se zice:
"Cu toții o luăm razna uneori".
- Cine a zis asta, Freud? - Norman Bates.
Este Katie. Bună, iubito.
- Pot să te întreb ceva personal? - Sper că da, după mărturisirea aia.
De ce rămâi măritată cu el dacă trebuie să faci asta?
- Pentru că-mi iubesc soțul, dle... - Dolworth, Hank.
Și mie îmi place băutura, dar știu că dacă beau mă va ucide.
Poate semăn puțin cu soțul meu. Poate că-mi place să sufăr.
Nu în asta constă atracția dragostei?
Accepți pe cineva știind că vei suferi și că te vei simți viu.
Nu, nu, nu. Vin acolo. Hank, am nevoie de camionetă.
Bine.
Iubito, ești bine? Ce s-a întâmplat?
- Când am intrat, am găsit asta. - Ce naiba?
Nu-i nimeni aici. Am căutat.
- Peste tot? - Da, Britt, am căutat.
- De ce m-o fi căutat Ray? - Vrea să lucrez iar pentru el.
M-a întrebat cum ne-am cunoscut. De ce oare?
Face apel la partea din mine care nu stă să se gândească
și fii sigură că-l omor când dau de el.
Mai ai câțiva pași, bine? Te duc pe canapea.
Sunt bine. Ai grijă cu cutia de jos.
Care cutie?
- Acolo era o cutie. - Ai nevoie de ceva? Apă?
Poate de un pian, ca să-l pun în colț.
Deci de asta mă urmăreai.
Încântător. Îmi place ce i-ai făcut zidului.
Încă mai are o gaură, nu? Nu m-am senilizat așa de rău.
Și acum?
Mă duc acasă și-i mărturisesc soțului meu că nu-l înșel.
Aș putea încerca să-l conving să-ți acorde creditul,
dar mă îndoiesc că va mai avea vreodată încredere în mine.
- Cum crezi că va reacționa? - Nu știu.
- Ți-e frică? - Da.
- Te-ai gândit să nu îi spui? - Credeam că e prea târziu.
Nu și dacă mint eu.
Tu ți-ai salva căsnicia și eu casa.
- Pare de preferat. Ce am de făcut? - Sex.
Ce părere ai?
E destul de practic. Cred că e curat.
Așa sper. Aici mi-am petrecut luna de miere.
- Doar nu vorbești serios? - Nu, nu prea.
Bine. E partenerul tău... Prietena lui și... câinele lor.
Ce-ai pățit? N-a ajuns proprietarul?
Îți explic mai târziu.
Haide, zâmbește! Nu, sincer. Bine. Bine.
Înveselește-te, frățioare. Va da norocul peste tine.
Trebuie să vorbim.
Un cunoscut a amenințat că-i va spune ceva lui Katie.
- Ceva ce nu vreau să afle. - De ce nu?
Pentru că... e adevărat. Nu știu cum să-l fac să dispară.
Sfatul meu: spune-i înaintea lui. Femeile oricum află.
Cu ce te are la mână?
- Oameni buni, priviți în sus! - Bună din nou.
Salutare.
Bine. O să ies afară să fac poze pe geam.
Când vă simțiți în largul vostru, treceți la fapte.
- Katie? - Voi rămâne aici să regizez.
Da, lui Britt îi place când dau indicații.
- Așa sper. - Bine.
O să fie o felicitare ce Crăciun dată naibii.
Ce-mi poți spune despre tipul cu care este?
O aștepta când a ajuns. Cred că nu se vedeau prima oară.
- Unde era asta? - Un motel jegos, pe Channel Road.
Am vorbit cu managerul.
Mi-a zis că soția ta a venit des în ultimele câteva luni.
Ne înțeleseserăm că dacă o voi prinde pe soția ta, mă vei ajuta...
Da.
Ți-am analizat cererea de credit și te vom ajuta, dle Dolworth.
Voi întocmi actele. Vino mâine și vor fi gata... de semnare.
A fost o plăcere să facem afaceri împreună, dle.
- Vă descurcați aici? - Da, desigur.
Televizorul funcționează, patul vibrează.
- Ne vom simți grozav. - În regulă. Mă întorc în câteva ore.
- Bună, frumoaso! - Bună.
- E un moment potrivit? - Da, sigur. Intră. Intră.
Jason, el este Hank Dolworth.
- Hank, Jason Adler. - Mă bucur să te cunosc în sfârșit.
Și eu. Ce surpriză.
Da. Problema pomenită mai devreme îl privește.
Ți-am adus un cadou de casă nouă. Un covoraș de baie.
- Cel vechi ajunsese cam scârbos. - Fantastic.
- Am adus niște... - Mâncare.
- Nu știam dacă ai mâncat. - Nu am făcut-o.
Bine. Hai în bucătărie, să încerc să găsesc niște farfurii.
- Dl Ray "Grivei" în persoană. - Cât de ofticat ești?
- Cât de ofticat crezi? - Bere?
Mă gândesc că nu va ajunge să îmi cer scuze.
Trebuia să-ți atrag atenția și rugămințile nu funcționau.
Mi-ai spart apartamentul. Mi-ai căutat gagica la cursuri.
Cum urma să-mi mai atragi atenția? Căcându-te pe perna mea?
Poate o să-i placă. Ți-a pus multe întrebări?
Ne-am certat groaznic din cauza ta.
"De ce m-a căutat? De ce a fumat în sufrageria noastră?"
"De ce mă tot întreba cum ne-am cunoscut?"
Dacă o ignori o săptămână și-o scoți la o cină elegantă,
poate îi și dai niște limbi, va fi atât de recunoscătoare
că nu-ți va mai pune întrebări.
Acum hai să vorbim despre viitor.
- Așa face casa uneori. - Știu.
M-am uitat și nu prea ai ce face dacă nu-i dai jos acoperișul.
Gretch mi-a zis că asta e ocupația ta.
Ești arhitect?
Da. E amuzant dar când devine slujba ta, atunci asta e, o slujbă...
Știu cum este.
Nu vreau să vă stric cheful, dar am venit cu un motiv.
Pe lângă mâncarea thailandeză și covorașul de baie.
Așa-i. Hank, am o problemă ciudată.
Cineva fură de pe cartea mea de credit și nu știu cum.
Serios?
În ultimele zile s-au plătit cu ea prostituate și camere de motel.
Nu-i mare lucru, am înghețat contul.
Dar azi m-a oprit un polițist și permisul îmi fusese retras.
E ciudat.
Da. Gretchen s-a gândit că ne-ai putea ajuta.
Nu mi s-a furat portofelul. Dar au toate datele mele.
- Te-aș plăti, desigur. - Mă voi interesa.
Un amic al meu lucrează în cartierul ăsta.
Știe cine e acasă și cine nu în orice noapte.
Și cine e un pândaci mai bun decât un paznic?
- Ce crezi? - Că m-ar ucide iubita de-ar afla.
Dar cred că mi-ar prinde bine banii.
Partenerul meu mi-a cam dat cu flit. Mă rog.
La asta mă pricep. Hai s-o facem. Când are loc lovitura?
Vinerea asta. Pe noapte.
- Ce-i porcăria asta? - E arma mea.
Știu. S-a ițit toată noaptea. De ce ai luat-o? Nu purtai armă.
- Nici tu. - De ce ai adus arma?
Să te ucid, ca iubita mea să nu afle secrete urâte despre mine.
M-am înșelat. Gagica aia nu ți-a luat chiar toată bărbăția.
Dar data viitoare... încarc-o. Funcționează mai bine așa.
Cum spui tu, șefule.
Ce-ai mai uitat acum, Getch? Ultima mea fărâmă de demnitate?
Bună.
Voiam să-ți mulțumesc. Mi-ai salvat căsnicia.
- De ce sună ca un lucru rău? - Scuze. Ai invitați la cină?
Nu, nu. Au plecat. Erau fosta mea soție și logodnicul ei.
- Și nu e ciudat? - Doar dureros de brutal.
- Înțeleg. - Ce s-a întâmplat?
I-am povestit lui Armand despre după-amiaza noastră.
- Nu mă mai suspectează. - Dar?
Data viitoare... vrea să privească.
Regret, dnă Foster, sper să nu te superi,
dar soțul tău e un nenorocit.
Și nu-mi pasă că e bolnav... pentru că e bolnav!
Îl iubesc... și asta mă ucide. Mă simt paralizată.
Știu că trebuie să trec mai departe dar nu vreau să renunț la speranță.
- Cunosc sentimentul. - Îmi pari un tip tare drăguț.
- Mă bucur că mă vede cineva așa. - Foarte drăguț. Și suferind.
MERSI PENTRU O SEARĂ MINUNATĂ.
Mulțumesc că ai făcut curat.
Bună, Phil.
- Ce să fie? - Omletă și un cont de datorii?
"Cont de datorii"... Astea nu se mai fac de mult.
De parcă n-aș ști... Poate o Coca Cola?
Da? Da, sunt aici. Cât de repede. Plec la 22:00. Ne mai auzim, Britt.
- Pe unde umblă Britt astăzi? - E... altundeva.
Vă jefuim! Știți cum merge treaba! Hai! Portofelele și mobilele pe bar!
- Goliți buzunarele! - Ne-ai mai jefuit săptămâna asta!
- Gura, istețule. Deschide casa! - El te-a prăduit marți?
- Haide, amice, până și Iisus... - Taci!
- Ieși afară! - Hank, puteai să mori.
Nu, era un amator. O să chemi poliția?
Am amprentele lui.
Eu sunt, deschide.
Am scăpat. Ray se întoarce la zdup.
- Ce-ai făcut? - Am jefuit un bar.
- Dle Foster, bună. - Dle Dolworth.
Ai zis că actele vor fi gata în dimineața asta?
Da. Sunt chiar aici.
- Deci le semnăm și gata? - Semnează-le tu. Eu nu o fac.
Dar aș prefera să ți le bagi în cur. M-ai mințit, dle Dolworth.
Noaptea trecută, când o așteptam pe soția mea de la partida de sex,
m-am interesat, totuși, de cererea ta de credit.
Adică te-am căutat pe Internet.
Ce ciudat, ediția tipărită nu includea și o poză.
Mor de râs. Urăsc fotografia aia.
Ce coincidență că amantul soției mele e chiar partenerul tău!
I-am zis lui Miriam, și-a recunoscut că v-ați înțeles să mă păcăliți.
Îmi pare rău, dle Dolworth.
La Foster & Son Mortgage Brokerage, impostorii sunt respinși.
- I-ai făcut vreun rău? - Sunt masochist, nu sadic.
I-am zis ce-ți voi spune și ție: "Ieși afară".
Deci o părăsești.
Ce trebuie să-ți repet din: "Ieși"?
Dle Foster, aveam o înțelegere.
Ai zis că dacă îți dovedesc că ești încornorat, îmi dai creditul.
N-ai reușit. Ai trișat. La revedere.
- Așa este? - Da.
Miroase-mi degetul. Recunoști mirosul? Așa ar trebui.
Dar asta? Scrisul ți-e cunoscut? Un indiciu: Miriam?
Are o aluniță la 3 cm sub fund, pe coapsă.
Se epilează și și-o ține cu formă de dreptunghi subțire.
Și când are orgasm, râde ca o fetiță de zece ani.
Și-a râs mult azi-noapte. Voiai dovezi că te înșală?
Uite o mărturie la persoana întâi:
i-am tras-o de i-a ieșit pe nas de trei ori noaptea trecută!
Așa că semnează-mi naibii documentele pentru credit.
Cu asta am încheiat afacerea, dle Dolworth.
După ce ieși pe ușă, nu vreau să te mai văd vreodată.
La naiba! Se pare că va trebui să mă revezi.
Ai uitat să semnezi pagina cu asigurarea.
VOIAM SĂ SUFĂR DOAR EU.
Da, e bine să fii acasă.
- Katie, trebuie să-ți spun ceva. - Ba nu.
Ba da. E vorba despre noaptea... când ne-am cunoscut, în bar.
Serios? Nu-i nevoie să spui nimic.
- Nu te vedeam întâia oară. - Nu?
Adică, te vedeam prima dată, dar... văzusem și fotografii.
Pe frigiderul tău.
Cu o săptămână înainte, mai știi că ți-a furat cineva
CD playerul și televizorul?
- Tu ai făcut-o. - Și Ray. Ray le-a luat.
Eu doar... Îmi pare rău.
Și ai intrat întâmplător în bar în săptămâna ce a urmat?
Ți-am văzut fotografiile. Mi-ai părut drăguță.
Ți-am căutat prin lucruri și-am găsit o reclamă cu taverna.
M-am gândit să dau o raită pe acolo.
Dar ține minte că a fost ultimul loc pe care l-am jefuit.
De când te-am cunoscut, m-am oprit.
Asta e... încălcarea intimității.
Te iert pentru ce ai făcut, dar m-ai mințit.
De când ne-am cunoscut, tu mă minți?
- Ba nu. Doar nu ți-am zis adevărul. - Să n-aud.
- Katie, eu... - Să n-aud! Ieși afară!
Când ieși, așteaptă cinci minute să mă dezbrac.
Intră în dormitor pe fereastră. Te voi aștepta.
- Ce...? - Să n-aud!
Nu mă judeca.
- Ai auzit? - Da. Și-mi pare rău.
Mulțumesc. Nu mai pot sta. Au venit oamenii și am treabă.
Știu. Voiam doar să-mi cer iertare și să-ți spun să nu te învinovățești.
Ba așa trebuie să fac. Eu l-am împins aici.
Ba nu.
De dimineață s-a prins că am mințit și i-am spus totul...
Știa că îl mint de luni întregi.
Știu. M-am întâlnit cu el mai devreme.
- Ce i-ai zis? - Aveam nevoie de credit, Miriam.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro