Bună dimineața, matinalilor! Primul tur al zilei e întotdeauna cel mai bun.
Înainte de a începe, cine din voi știe ceva despre nava de luptă pe care ne aflăm?
Tu!
"The Missouri" a fost prezentă când japonezii s-au predat forțelor aliate,
la sfârșitul celui de-al doilea război mondial.
Foarte bine.
"Mighty Mo" a participat la lupte în întreaga lume.
Din 1992, însă, aceste tunuri, ca și nava în sine, au fost scoase din uz,
bucurându-se acum de o pensionare liniștită aici, în Pearl Harbour.
Acum, să ridicăm ancora! Adică, în limbaj marinăresc: "Să pornim la drum!"
Stai pe loc! Nu mișca!
Mâinile sus! Ridică mâinile!
La pământ! Culcat!
- Aruncă arma! - N-am fost eu!
Aruncă arma imediat!
Nu eu mi-am ucis soția!
Sync by Alex1969 www.addic7ed.com
Episodul 7 - "Ho'apono"
Traducerea și adaptarea BMC
Comentarii pe www.tvblog.ro
Comandante McGarrett, detective Williams.
Mi-ar fi plăcut să ne cunoaștem în alte împrejurări.
Laura Hills. Nu de multă vreme, reprezint Siguranța Națională,
pe lângă Guvernatorul Jamison.
Despre ce e vorba?
Suspectul de la bord e cadru militar clasa a II a în Forțele Speciale, Graham Wilson.
- Detașamentul 5 SEAL. - Stai un pic... E militar SEAL?
A primit nenumărate decorații.
E ascuns înăuntru împreună cu un număr necunoscut de ostatici.
S-a luat legătura cu el de când se află la bord?
Le-a spus negociatorilor noștri că va începe să ucidă ostatici
dacă încercăm să-l scoatem de acolo.
A făcut vreo solicitare?
Una singură: să-l găsim pe ucigașul soției sale.
Interesant... Când s-a întâmplat asta?
Azi-dimineață.
O chema Noreen Wilson.
Graham ne oferă patru ore pentru a-l găsi pe ucigașul soției sale.
Presupun că ar fi exagerat să sperăm că a spus și cine e criminalul?
- Există suspecți? - Da. Chiar el.
Poliția din Honolulu l-a găsit pe Graham la locul faptei,
având în mână arma crimei.
Când au vrut să-l rețină, a luat-o la fugă.
Și el vrea ca noi să-l găsim pe criminal?
Mă gândesc că nu e de ajuns să-i spunem că el e făptașul, nu?
În clipa de față, unica mea preocupare e să eliberez ostaticii de pe navă.
În mod normal, SWAT s-ar ocupa de o astfel de situație,
dar dna guvernator pare să fie de părere că, dat fiind trecutul tău ca militar SEAL,
ai fi mai îndreptățit să gestionezi situația.
El? Și eu pentru ce mă aflu aici, ca să distrez lumea?
Le poți spune celor de la SWAT să rămână pe poziții. Voi intra de unul singur.
- Cum?! - E o prostie.
Graham e un militar SEAL. E antrenat pentru lupta de gherilă,
ceea ce înseamnă că, în momentul de față, deține avantajul pozițional.
Dacă trimiți SWAT să acționeze orbește, vor suferi mari pierderi,
și, mai mult ca sigur, își vor pierde viața mulți ostatici.
Dacă tipul ăsta nu și-a ucis soția,
merită măcar să se stea de vorbă cu el, înainte de a deschide focul.
Dacă el a ucis-o și va ucide din nou, îl voi lichida eu personal.
Dar dacă azi vrei ajutorul meu, procedăm cum spun eu.
Mă duc de unul singur.
Bine, să presupunem că eu sunt în locul tău, iar tu ești răufăcătorul, da?
Aș ști că toate căile care duc pe această navă sunt vizibile într-un fel sau altul.
Prin urmare, cum ai păcăli tu pe toți ceilalți
și să te urci pe navă, fără ca tu însuți... să fii văzut?
Asta a fost o tentativă de întrebare
sau doar arunci cu cuvinte, sperând ca ele să capete un sens?
Cum vei urca pe navă fără ca Graham să te vadă? Asta e problema.
Graham se așteaptă ca pericolul să vină de pe uscat, nu din apă.
- Mă duc să înot. - Te duci să înoți?
Vorbești serios? Acum ți-ai dat jos și tricoul. Super!
Crezi sau nu, am mai făcut așa ceva.
Ai mai făcut așa ceva? Te-ai mai furișat pe un muzeu plutitor
pentru a salva un grup de turiști ținuți captivi
de un bărbat acuzat că și-a ucis soția?
Nu în sensul acesta.
Dar uite cum stau lucrurile: nu văd altă cale de a împiedica degenerarea situației.
Și mai avem doar patru ore.
Bine, ce plan ai?
Vom menține pe poziții trupele SWAT
pentru ca Graham să creadă că încă negociem.
Între timp, voi urca pe navă, voi încerca să iau legătura cu el,
în timp ce tu anchetezi această crimă.
Trebuie să-i câștig încrederea, să-l conving că lucrăm pentru el.
Așa, poate reușesc să-i scot teferi de acolo și pe ostatici, și pe Graham.
Dar numai cu condiția să simtă el că-l înțeleg.
Bine. E grozav!
Ce se-ntâmplă când, anchetând acest caz, descopăr că și-a ucis soția,
și mai mult ca sigur că așa s-a întâmplat. Ce urmează?
Măcar vom ști cu ce avem de-a face.
Salut!
Poliția din Honolulu spune că vecinii au reclamat țipete,
venind dinspre casa lui Graham.
A venit poliția care l-a găsit cu un cuțit în mână.
Când au încercat să-l aresteze, a fugit de la locul faptei.
Polițiștii au mai găsit-o pe fiica lui de șapte ani, ascunzându-se după o canapea.
N-a mai vorbit de când a fost preluată de către Protecția Copilului.
Poate a văzut ceva ce a speriat-o de moarte.
Bine, voi vizita eu copilul, să văd dacă știe ceva,
pentru că eu sunt femeia din echipă și pentru că, probabil,
- oricum mi-ați fi cerut să fac asta. - Nu, nu din cauză că ești femeie.
Ci pentru că ești începătoare, ceea ce e mult mai rău.
Ascultă, îmi voi lua telefonul cu mine,
dar să nu mă suni; te voi suna eu, de acord?
Pariez că ai mai folosit replica asta până acum.
Voi lua legătura cu voi de îndată ce mă voi afla într-o locație sigură.
Și replica asta a mai folosit-o.
Baftă, om al apelor!
Ce...?! Ușurel, da? Sunt aici ca să ajut.
Locotenent comandant Steve McGarrett.
Era și timpul să sosească întăriri.
Contramaistru clasa I Ed McKay, Marina Statelor Unite.
Ieșit la pensie.
- Erai ghidul grupului. - Da.
Am auzit focuri de armă, apoi a fost haos, oamenii alergau care încotro.
Am reușit să-i evacuez pe cei mai mulți din grup, dar câțiva au rămas în urmă
și pe aceștia nebunul i-a luat ostatici!
- Câți sunt? - Șapte.
Și i-a dus într-acolo, spre careul ofițerilor.
Bine. Bună treabă, subofițer.
Ascultă, să te extrag în clipa asta de pe navă ar fi periculos.
Există un loc sigur în care poți aștepta pentru o vreme?
Eu nu mă ascund nicăieri.
Și poți renunța la schițele alea pentru că eu vin cu tine.
Prizonierii lui sunt echipajul meu.
Cutreier nava asta dintr-un capăt într-altul de cinci ori pe zi.
Nu e nimeni pe lumea asta care s-o cunoască mai bine decât mine.
Și aici includ chiar și o hartă!
Bine. Dar mă asculți întru totul, m-ai înțeles, marinar?
Da, dle!
Și nu te expune vederii, indiferent de ce fac eu.
Am înțeles.
Cine va avea grijă de Lily?
Sora lui Graham vine cu avionul din Oklahoma. Sosește diseară.
Dar cineva din partea mamei? Nu figurează nimeni prin zonă?
Încă n-am găsit pe cineva.
A spus ceva în legătură cu uciderea mamei sale?
- N-a scos o vorbă. - Mersi.
Bună, Lily.
Eu sunt Kono.
Pariez că azi ți s-au pus multe întrebări, nu?
Pentru moment, gata cu întrebările, pentru că mi-e foame,
și voi merge să-mi iau ceva dulce dacă... vrei să vii cu mine.
Tu crezi că tipul ăsta și-a ucis soția?
S-a băgat într-o belea mare pentru a zice că n-a făcut-o.
- Vă rog... - Nimeni să nu deschidă gura!
- Mă scuzați, dle... - Nu vorbește nimeni!
Vă rog.
Sunt hipoglicemică. Soțul s-a dus să-mi aducă o gustare, când...
Dacă nu mănânc repede ceva, voi leșina.
Are cineva ceva de mâncare pentru ea?
Încet!
- Sunt alune; au proteine. - Mulțumesc.
Nimeni să nu scoată o vorbă! S-a înțeles?
Dacă nesocotiți acest ordin, vă voi face rău. Promit.
Mobilă distrusă, sânge împroșcat pe pereți...
A fost o încăierare pe cinste.
Da, e explicabil:
Graham e militar SEAL, iar nevastă-sa, dacă are 50 de kilograme.
Asta zic și eu. Ar fi fost ușor de ucis. De ce atâta dezordine?
Dragoste și ură, nu? Două fețe ale aceleiași monede.
De aceea i se zice "crimă pasională".
Cearta conjugală degenerează, el o plesnește.
De la o palmă se ajunge la mai multe.
Inițial, vrea s-o facă să sufere puțin. Soția sfârșește moartă.
Mai zi o dată: cât timp ai fost însurat?
E doar o teorie.
Wong Lee... Cele mai bune aperitive pentru ceai de pe insulă.
- Știi chineză ? - Da, îndeajuns cât să comand.
E bine de știut. Pe viitor.
- Stai. S-a prins în ceva, ajută-mă. - Da.
Stai așa...
- Nicio șansă să știi și rusă, nu? - Nu, de ce?
- Pentru că e scris în rusește. - De unde știi?
Vezi "V"-urile și "R"-urile scrise de-a-ndoaselea?
Am avut un caz când eram în Jersey:
Ruși care încercau să se impună cu forța în fața unei companii din nordul Bergenului.
Presa l-a numit Cazul Borscht. Mi-a apărut poza în ziar.
- Părinții trebuie să fi fost tare mândri. - Mi-au scris greșit numele.
În dosarul soțului nu se pomenea nimic de limba rusă.
Poate că i-a aparținut victimei. Să-l dăm la tradus.
Ce-i asta? "397."
- E o cheie de la o cutie de valori. - Bine. Să urmărim ambele piste.
Salut. Tot de Graham te ocupi?
Da, l-am găsit. Îl urmăresc. E înarmat.
Are șapte ostatici. Are un comportament destul de schimbător.
Adică tu faci comparație cu răpitorii, în general, care sunt calmi și netulburați.
Nu, dar cu pregătirea lui, situația de față n-ar trebui să-l deranjeze.
În schimb, el e paranoic și labil.
Verificați dacă a beneficiat de tratament psihiatric.
Bine. Eu acum sunt în casa lui.
Chin, verifică dacă tipul ia vreun medicament.
Dacă tot ești la telefon, îți spun că am descoperit ceva.
Un manuscris dosit. În limba rusă.
Și o cheie de la o cutie de valori.
Așa că, dacă se află prin zonă, pot obține autorizația s-o deschid.
Bine. Se pare că faci progrese.
- Da. Îmi simți lipsa, nu-i așa? - Da...
Mi-aș dori să fii aici, dar tu nu știi să înoți.
Nu știu să înot? Ba știu. Chiar foarte bine. Doar că am optat să n-o fac.
Da, da...
- Tu vorbești cu soția? - Cu colegul meu.
Dulăpiorul cu medicamente a lui Graham e burdușit bine.
Am găsit somnifere, litiu,
- și "Clo-naza-pam". - "Clonazepam". Stai așa, ăsta e
un antipsihotic, folosit uneori în tratarea tulburării de stres posttraumatic.
Toate prescripțiile îi aparțin drului Klesko.
Flacoanele au trei săptămâni vechime, dar, practic, sunt pline.
Pun o întrebare idioată,
dar ce se-ntâmplă dacă Graham nu-și mai ia medicamentația?
Gura! Nu vă doriți să mă enervați.
Cred că tocmai am aflat răspunsul.
Mai cred și că prelungirea situației va înrăutăți lucrurile.
Cine-i acolo?
McGarrett, îmi pare rău.
Întoarce-te la birou, da? Încuie ușa. Rămâi acolo.
- Ce naiba ai de gând? - Să te acopăr. Du-te!
Cine-i acolo? Jur că... dacă intri, îi omor pe oamenii de aici!
Mâinile sus!
Nu trage, omule. M-am pierdut, căutam baia.
Nu pricep, ce se-ntâmplă aici?
Scoate șapca.
Mâinile după cap.
- Te rog, nu mă împușca. - Întoarce-te.
În genunchi!
Stai jos. Ține-ți gura!
Te simți bine? N-arăți prea bine.
Aici nu se vorbește.
Nu cred că se simte bine, cred că e bolnavă, omule.
Uită-te și tu la ea.
N-are nimic.
Mă simt bine.
Măcar am putea primi niște apă?
Ce anume din "nu se vorbește" n-ai înțeles?
Dr Klesko, ne-au mai rămas vreo trei ore ca să deslușim misterul.
Ne puteți spune de ce îl tratați pe Graham?
Echipa sa a căzut într-o ambuscadă în Ba'Quabah, Irak.
În schimbul de focuri, a fost prins un grup de copii și toți au murit.
Incidentul a lăsat o puternică amprentă psihologică: schimbări de dispoziție,
izbucniri violente.
S-a ajuns până într-acolo încât Poliția Militară era chemată la domiciliu
pentru tulburarea liniștei.
Și l-ați diagnosticat cu tulburare de stres posttraumatic.
Da, și eram pe drumul cel bun. Graham dovedea reale semne de ameliorare.
După care a suferit o resetare.
Ce fel de resetare?
A devenit convins că medicamentele îi întunecau judecata,
așa că a început să nu le mai ia,
iar acest lucru n-a făcut decât să-i agraveze paranoia.
A ajuns până în punctul în care începea să aibă pierderi de memorie.
Pierderi de memorie? Adică, începea să-și piardă judecata?
Nu. Pacienții cu o astfel de tulburare pot cădea într-o amnezie disociativă.
Se întâmplă când devin agitați sau simt o amenințare.
Pot deveni furioși, uneori violenți.
Iar când totul se termină, nu-și mai amintesc ce s-a întâmplat.
Deci e posibil ca Graham să-și fi ucis soția fără ca măcar să-și dea seama.
Aș zice că sunt șanse mari să fie așa.
Nu face asta!
Cine ești? Nu ești turist. Te-am întrebat cine ești!
Mă numesc Steve McGarrett. Fac parte din Five-O.
Înainte de asta, am fost militar SEAL, la fel ca tine.
Grupul de instrucție 203.
- Te-au trimis după mine? - Nu. Am venit de unul singur.
Nu vreau să se amestece nimeni
până când nu avem ocazia să discutăm deschis, de acord?
Îmi poți povesti ce s-a întâmplat cu adevărat.
Pentru ce-ai făcut ca militar, m-am gândit că meriți măcar atât.
- Nu mi-am ucis soția. - Bine. Te cred, omule.
Chiar acum lucrăm la descâlcirea ițelor.
Unde e? Unde e cuțitul?
Stai așa... Graham, ascultă, nimeni nu ți-a luat cuțitul, înțelegi?
Poate că l-ai pierdut. Dar ai pistolul.
Graham, ai o armă. Deții controlul. Toți cei de aici știu asta.
Cu toții știm că tu deții controlul aici. Dar trebuie să mă asculți.
Dacă zici că-mi spui adevărul, echipa mea îl va scoate la lumină.
Ei lucrează la caz chiar în aceste clipe,
dar nu ne ușurezi munca, Graham, dacă-i ții prizonieri pe acești oameni.
Înțelegi? Trebuie să procedezi cum trebuie, pentru binele tău,
- pentru binele fiicei tale. - Unde e Lily?
E cu echipa mea. E în siguranță. Te asigur. Pe cuvântul meu.
Eliberează câțiva oameni.
Fii serios... Ești militar SEAL și cel mai bun sfat strategic al tău
e să las din mâini singurul meu avantaj?
Ce tot spui acolo? Mă ai pe mine. Ia-mă pe mine prizonier în locul lor.
Și tu ești prizonierul meu.
Haide, Graham. Trebuie să-mi oferi ceva, omule.
Trebuie să-mi demonstrezi puțină bunăvoință.
Măcar lasă-mă să văd ce e cu tipul ăsta înainte să sângereze de moarte.
Bine. Curăță-l.
Goliți-vă buzunarele și poșetele.
Nu faceți nimic!
Uită-te și tu ce sângerare are. Trebuie s-o opresc, n-am cu ce s-o fac.
Îmi trebuie niște adeziv de unghii, un set de cusut, orice.
Goliți-le! Să nu încercați ceva.
E în regulă... Lasă-mă să mă uit.
L-ai aranjat destul de bine, Graham. Vestea bună e că nu l-ai omorât.
Știu. Dacă-l voiam mort, era mort.
Doamnelor... Două porții mari din partea casei.
Mulțumim, Unchiule.
Nicio problemă. Orice doriți, strigați doar.
Bine. Asta e a ta.
Asta e a mea.
E bună?
Preferata mea e de struguri. Știi de ce?
Îmi face limba violet. Vezi?
Nu-ți place de lămâie?
Tati mănâncă partea cu lămâie.
Și cum îți spuneam... Era într-o seară, în timpul instrucției,
eu și cu câțiva băieți ne întorceam la bază, știi?
Și auzim o voce indispusă și tăioasă:
"Doamnelor, sunteți pregătiți pentru apă și nisip?"
Căpitanul White.
Da, dle...
- Pariez că nu era prea bucuros, nu? - Glumești?
Îi plăcea la nebunie să ne surprindă.
Ne-a lăsat încă cinci ore să ne călim în apă rece. Am ieșit pe uscat în zori.
Era dur pentru că ne voia binele.
Graham, spune-mi despre Noreen. Unde v-ați cunoscut?
În Germania. Acum șase ani și jumătate.
Călătoream prin Europa, în permisie.
Lucra într-un club din Ramstein.
Tocmai ce emigrase împreună cu fiica ei.
După trei luni ne-am căsătorit.
Plecase din Rusia, nu?
Cum de-ai știut?
Ți-am zis, oamenii mei fac o anchetă.
Și-a schimbat numele chiar înainte să ne mutăm în State.
Oricum, nu-i plăcea numele Irina.
Voia să lase trecutul în urmă, să înceapă o viață nouă.
Iar fata ei, Lily, era dintr-o căsătorie anterioară, nu?
Da, tatăl lui Lily a murit cu puțin timp înainte de nașterea ei.
Lily...
Nici nu vreau să mă gândesc prin ce trece.
Graham, ce s-a întâmplat azi-dimineață?
Ne-am luat la harță. Ne-am certat. Nici măcar nu mai știu de la ce.
Eu îmi dau seama... N-a fost ușor de trăit cu mine.
De la întoarcerea mea, a fost dificil.
Noreen spune uneori că-i e teamă de mine,
că nu mai sunt bărbatul cu care s-a măritat.
Dar mă ocupam de problemă. Făceam progrese.
Știi, psihiatrul îți zice: "Când simți că te enervezi,"
"fă două tururi de cartier. Limpezește-ți gândurile."
Și asta am făcut.
Deci ai plecat de acasă.
Și când m-am întors, ea zăcea în mijlocul camerei.
Și am încercat s-o resuscitez.
Atunci și-a făcut apariția poliția.
După câte ne-a fost dat să îndurăm eu și Noreen,
m-am gândit că polițiștii cred că-i fac rău.
M-am speriat, am fugit.
Niciodată nu i-aș face rău lui Noreen.
Și e foarte important pentru Lily să știe că nu eu i-am ucis mama.
- Am înțeles, Graham. - Ce faci?!
Înapoi!
Crezi că nu știu ce faci?
Nu fac nimic.
Gata. Să mergem. N-o mai face pe-a dădaca.
Graham, bărbatul acesta are nevoie de o tomografie.
Trebuie să coboare de pe navă.
Reține-mă pe mine și pe ceilalți, dar lasă-l pe el să coboare.
Dovedește-mi, Graham, că ești un om bun.
Bine.
Tu! Poți pleca.
Toți ceilalți, ne punem în mișcare!
În afară de tine! Tu treci acolo.
Pe partea cealaltă!
Nu mai sunt interesat de jocurile tale cu mintea mea.
Intră.
Închide ușa.
Înapoi!
Grozav...
- Unde ești? - În closet. Graham m-a baricadat aici.
Ești într-o toaletă? Eu puteam ajunge blocat într-o toaletă.
E o poveste lungă.
Bine, chem SWAT-ul.
Ba nu vei chema SWAT-ul. Găsesc eu o cale să ies de aici.
- Spune-mi, ce ai descoperit? - Bine.
Psihiatrul lui Graham a spus că are momente de amnezie,
ceea ce înseamnă că e posibil să-și fi ucis soția, fără ca măcar să-și dea seama.
Nu, n-are nicio logică.
Cum adică n-are logică? De ce n-are nicio logică pentru tine?
Tipul a tăiat-o de la locul faptei cu arma crimei în mână.
N-oi fi eu detectiv, dar... Stai așa... Unde mă aflu?
Ba sunt detectiv! E în continuare principalul nostru suspect!
Graham m-a văzut ca pe-un pericol, dar n-a reacționat, înțelegi?
M-ar fi putut ucide, dar n-a făcut-o.
Bine, ascultă... Știu că tipul e militar SEAL, da?
Toată chestia cu frații de arme, eu înțeleg asta.
Dar asta nu înseamnă că nu și-a ucis soția.
Ai dreptate. Dar i-am promis că vom ancheta această crimă.
Păi tu ce crezi că fac eu? Anchetez.
Din păcate, e singurul nostru suspect.
Din experiența mea, când ai un singur suspect,
pe el îl bagi, de obicei, la închisoare!
Dacă vrei să extind investigația, n-am nimic împotrivă,
dar va trebui să-mi oferi elemente în plus.
De fapt, s-ar putea să am o pistă nouă.
Graham a zis că Noreen era rusoaică, au emigrat aici acum șase ani.
Așa se explică de ce n-are cazier anterior lui 2004.
Exact. Și și-a schimbat identitatea înainte de a veni aici.
Primul ei nume era Irina.
Sapă mai adânc. Știi ceva? Poate manuscrisul găsit de tine te poate ajuta.
Deja i l-am trimis prietenei tale Catherine de la Spionaj,
a zis că vom primi traducerea într-o oră.
Iar cheia corespunde unei cutii de valori de la First Hawaiian Bank.
Chiar acum trimit încoace conținutul.
Ce s-a auzit? Ce naiba s-a auzit?
Danny, te sun eu înapoi.
M-am gândit că-ți vrei lucrurile înapoi.
Cum ai trecut de Graham fără să te vadă?
Știu locuri de pe nava asta care nu sunt trecute pe harta ta.
Parcă ți-am spus să nu te clintești din loc.
Sunt bătrân. Nu întotdeauna aud bine.
Nu trageți! Sunt ostatic!
El m-a eliberat! Am nevoie de ajutor!
Voi îl aveți pe el, eu, pe militarul SEAL.
Nimeni nu mai părăsește nava până ce nu aflu cine a ucis-o pe Noreen.
Dă-mi-l la telefon pe McGarrett.
Tot ce trebuie să știți e că trăiește încă.
Sunt cu ochii pe voi. Aveți mai puțin de două ore.
Și dacă vă mai țineți de astfel de scamatorii,
următorul ostatic va părăsi nava într-un sac de cadavre.
Ai avut cuțitul tipului și ai stat lângă el fără să-l dobori?
Există o cale de a proceda fără ca nimeni să moară.
În plus de asta, reprezintă probă materială.
Uită-te la sângele uscat de pe acest cuțit. E o amprentă aici.
Cred că rămas de la săvârșirea crimei.
Privește...
Asta l-ar putea absolvi de vină.
Tu chiar crezi că e nevinovat, nu-i așa?
Moto-ul echipei mele este: "Nu lăsa niciun camarad în urmă."
Nu mai trebuie decât să-l găsim.
Unde crezi că a dus ostaticii?
Va avea nevoie de alt loc cu o bună vizibilitate asupra schelei de debarcare.
Cred că locul potrivit ar fi cabina pilotului.
Știu o scurtătură.
Arată-mi drumul.
Mi-a luat ceva timp,
dar puteam să jur că mi-e cunoscut numele Steve McGarrett.
Bunicul tău a fost în Marină, nu-i așa?
Da, dle. Avea baza aici, la Pearl.
Da. Îmi amintesc.
- Stai așa... - Un adevărat lup de mare.
- Ai fost coleg de armată cu bunicul? - Pe Arizona.
Te-ai numărat printre cei norocoși.
N-a fost noroc. Nu mă aflam la bord în ziua aceea.
Mi-am ascuns vârsta pentru a mă putea înrola.
Aveam 16 ani pe atunci.
Au aflat adevărul, dar ofițerii m-au plăcut și m-au lăsat să rămân pe post de curier.
Așa că asta făceam pe 7 decembrie 1941.
Duceam mesajele Armatei la Fort Shafter, dincolo de port.
Am văzut exploziile.
I-am admirat nespus de mult pe acei oameni.
Și-au dat viața pentru noi toți.
Iar eu n-am putut face nimic pentru ei.
Trec zilnic pe la monumentul comemorativ Arizona, amintindu-mi de sacrificiul lor.
Bărbatul căruia îi porți numele a fost un erou adevărat.
Ar trebui să fii foarte mândru.
Sunt mândru. Haide, să mergem.
- Pe cine desenezi? - Pe mine, pe mami și pe tati.
- Ce desenezi? - Asta sunt eu, făcând surf, azi-dimineață.
Tu poți desena ce făceai azi-dimineață?
Bine.
- Asta ce e? - Ascunzătoarea mea.
Când se țipă prea mult.
- Te ascunzi sub canapea? - Uneori.
- Ăia sunt papucii lui tati? - Nu.
Dar ai cui sunt?
Nu trebuie să-ți fie teamă. Nu vei păți nimic.
Îmi poți spune.
El e bărbatul care a țipat la mami.
Era și tati prezent când ei țipau?
Lily, asta e foarte important. Cine era acel bărbat?
Și ce-i spunea lui mami?
Eu nu pot vorbi așa ciudat ca el, dar mama vorbea.
Dar au țipat. Mult.
După care, mami a fost lovită.
Vrei să vezi unde lucrez?
Lily, cine e? Cine e bărbatul?
Scuzați-mă... Domnule...
Mă scuzați. Domnule!
Lily! Lily! Lily!
Oprește!
Am scăpat-o din ochi pe Lily preț de o secundă.
O aveau în vizor. Nu am știut asta. N-aveai cum să prevezi ce se va întâmpla.
Avem o mașină dată în urmărire.
Poliția Honolulu organizează puncte de control.
N-avem numere de înmatriculare, dar Kono i-a văzut pe răpitori.
- Se simte bine? - Nu, nu prea cred.
Ai aflat ceva referitor la amprentele pe care ți le-am trimis?
Da. Există o a doua amprentă pe cuțit și cu certitudine nu-i aparține lui Graham.
Și nu-i aparține nici lui Noreen.
Dar amprentele nu apar în nicio bază de date a Poliției Honolulu,
așa că extind cercetarea la nivel național.
Grozav, deci avem răpitori,
avem un martor care-l plasează pe un bărbat în casă, la momentul crimei,
și avem amprenta altcuiva pe cuțit.
- Știe ceva, Danny? Încep să cred că... - N-a făcut-o Graham. Știu.
Dar încă nu s-a terminat.
Trebuie să aflăm cui aparține amprenta aia, Danny.
Trebuie să pui capăt deținerii de ostatici.
Și orice ai face, te rog, în niciun caz să nu-i spui tipului de fiica sa.
Ar trebui să știe.
Nu. Nu trebuie să știe.
Crede-mă, tată sunt și eu, ultimul lucru pe care ți-l dorești
e să afli că a pățit ceva copilul tău.
Dacă mai pui și lipsa sa de luciditate, lucrurile nu vor lua decât o turnură urâtă.
Am înțeles.
Să nu...
...lași garda jos în fața tipului, colega, ai înțeles?
Asta până când suntem absolut siguri că nu și-a ucis soția.
Dacă el a făcut-o și se dovedește, vei fi în stare să-l elimini pe tip?
Nu se va ajunge la așa ceva.
Liniște!
Graham, sunt McGarrett.
Trebuie să stăm de vorbă.
Trebuia să-mi dau seama că vei scăpa.
Ascultă, te cred. Nu cred că ți-ai ucis soția. Ai auzit?
Încă puțin și echipa mea va reuși să și dovedească asta, Graham.
Cum?
Hai să eliberăm ostaticii, ca să putem discuta.
Minți!
Am nevoie de bagajul meu. Durează prea mult. Îi voi pune capăt acum.
Am găsit pașaportul lui Noreen în cutia ei de valori.
S-a născut sub numele de Irina Tarasova în St. Petersburg, Rusia, în 1979.
Catherine a trimis și ea traducerea.
Manuscrisul pe care l-ați găsit în casă era jurnalul lui Noreen.
În cea mai mare parte e vorba despre viața ei în Rusia.
S-a măritat cu un bancher și se pare că era destul de brutal.
Numeroase descrieri de violență domestică.
Știm și el cine e. Yegor Chubais.
Vicepreședinte al Băncii Donvaya din Elveția.
A reclamat la poliție că soția sa
și copilul proaspăt născut au dispărut cu avionul în străinătate.
- El e. - Care el?
Individul care a răpit-o pe Lily.
Chubais a intrat în Hawaii acum trei zile. A închiriat un avion spre Moscova.
- Pleacă într-o oră. - Încearcă să fugă cu Lily.
De aceea a venit în Hawaii.
Ea a început o viață nouă ca să scape de el.
Cumva, el a aflat unde se află.
- Iar când Noreen n-a vrut să vină cu el... - Ticălosul a ucis-o pe mama fiicei sale.
Nu-i putem lăsa să se urce în avionul ăla. Haideți.
Haideți, cu toții! Mai repede! Haideți!
Stai pe loc!
- McGarrett nu răspunde. - Mai încearcă.
Nu răspunde.
Ar putea fi veștile care-ți demonstrează nevinovăția. Graham, lasă-mă să răspund.
Pune-l pe speaker. Fără șmecherii.
În sfârșit, ai răspuns. Dă-i drumu'.
Danny, sunt pe speaker cu Graham. Spune-mi că l-ați prins pe făptaș.
Nu chiar. Dar avem un nume și o locație. Acum ne deplasăm într-acolo.
- Cine e? - Îl cheamă Yegor Chubais.
Tatăl lui Lily.
Nu se poate. E mort.
L-am identificat aterizând pe Aeroportul Honolulu acum trei zile.
Yegor e mort. Noreen mi-a spus că a murit de cancer.
- De ce m-ar fi mințit? - Nu știu, Graham. Nu știu.
Poate că încerca să te protejeze de trecutul de care îi era rușine.
Dar dacă echipa mea spune că el e făptașul, atunci el e.
Minți.
McGarrett... Steve...
În genunchi!
Mâinile după cap.
Aici McGarrett. Vă ascult.
Sergent.
- Desfășoară-ți oamenii. - Da, dnă.
Ei sunt. Țineți-vă bine.
Mâinile sus!
La pământ! Culcat!
Depărtați brațele. Faceți un "T". La pământ!
La pământ, cu fața în jos! La pământ!
Palmele deschise.
Încrucișați picioarele.
Pune-le cătușele.
Ești în siguranță acum, da?
Lasă-mă să te pun la adăpost. Graham, încă o putem scoate la capăt.
Ne-am certat, iar eu am ieșit la o plimbare.
Da, două tururi de cartier.
Știm cine a ucis-o, Graham. I-ai auzit doar. A fost Yegor.
Dar dacă nu m-am dus să mă plimb?
- Dacă într-adevăr am ucis-o pe Noreen? - N-ai ucis-o, Graham.
Yegor a făcut-o. Yegor a ucis-o. Totul s-a terminat.
Mă înțelegi? S-a terminat, Graham.
Nu! Nu!
La pământ!
McGarrett, înapoi!
Stai pe loc! Lasă ușor arma jos și treci la pământ!
Acum, Graham.
Aruncă arma.
Aruncă arma în clipa asta!
Opriți focul!
Ești teafăr?
Sunt rănit.
Unde ți-a fost capul?
"Nu lăsa niciun camarad în urmă".
Așa, deci? Ești mai nebun decât am crezut. Haide.
Așteptați!
Lasă-l o clipă cu fiica lui, te rog. Neîncătușat.
Du-te.
Ia te uită cine e.
Tati!
Tati, acum putem merge acasă?
Încă nu, iubito.
Tușa Susan va avea grijă de tine pentru o vreme.
Tati... e un pic bolnav. Trebuie să se facă bine, înțelegi?
Traducerea și adaptarea BMC