Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro.
BOARDWALK EMPIRE Sezonul 1 Episodul 4
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulțumiri www.addic7ed.com
- Ce naiba te-a apucat? - Ia uită-te la soldățelul ăsta!
Ai fi făcut pe tine de-ai fi purtat nădragi.
Ți se pare amuzant?
Ușurel, "Princeton". Făceam și eu mișto.
- Vreau cheile mașinii. - Nu mai aud cu o ureche.
Nu te mai smiorcăi și culcă-te la loc.
- Ce naiba se întâmplă? - Nu-i nimic. Sunt bine.
- Sângerezi. - Ce?
N-o să meargă niciodată.
Ce? Nu! Haide, nu trebuia...
- Cine a pus totul la cale? - Nucky?
Doamne! La naiba! De când stai aici?
De foarte puțin timp.
Ce vrei? Repetam un discurs.
- Ați cerut lista de invitați. - Așa-i. Să auzim.
Hank Adamo, Steven Mueller...
Săptămâna viitoare țin un discurs la asociația chelnerilor.
Asta repetam.
- Da. Richard Berman... - Mă duc la cumpărături.
Ia-ți ceva frumos.
- M-ai răvășit seara trecută. - Doamne sfinte, Lucy.
Ai grijă să-l inviți pe guvernatorul Edwards.
- Nu va veni. - Știu. Fă-o oricum.
Îți vine să crezi că l-au ales pe nenorocitul ăla de ratat democrat?
Am rezervat apartamente pentru senatorul Edge și primarul Hague.
Primim "familia regală". Mai ales Edge.
- Dă-mi pantofii. - Care?
Ai grijă ca Edge să primească apartamentul mai mare.
E biletul meu pentru a obține subvențiile alea pentru drumuri.
Da.
Sunt aproape 30 de milioane, doar pentru Jersey.
Poți fi sigur că voi prinde o felie din plăcinta aia.
Așa se zice: "A prinde o felie".
- În Germania nu aveți plăcinte? - Avem ștrudel.
Ai grijă să aibă toți femei.
"E posibil ca frumoasa tânără găsită tremurând în râu"
"să fie, cum pretinde, fiica țarului, marea ducesă Anastasia?"
E ca un basm.
"A fost oare asasinată de bolșevici sau a scăpat de soarta blestemată"
"a familiei sale regale?"
- Dă-mi-l. - E al meu.
- Dă-mi-l! - Taci sau te pleznesc.
- Nu-i nevoie de asta, nu? - Îi răsfeți.
Uită-te la asta.
"Anastasia Romanov, crezută moartă în ultimii trei ani,"
"ar putea fi identitatea Annei Anderson,"
"amnezica pretinzând acum că ar fi prințesa."
- Cine e prințesa? - Tu, draga mea.
- Și eu sunt regina Angliei. - Serios?
- Unde ți-e romantismul, Edith? - M-a părăsit odată cu soțul meu.
Citește glumițele, mamă.
- Ai grijă cum te porți. - Te rog?
Bine, repede. Apoi trebuie să plec la muncă.
Să vedem ce năzbâtie au pus la cale Mutt și Jeff.
- Îmi pare rău. Te doare? - Puțin.
Ar trebui să încerci cu opiu. Știu eu un loc, în Chinatown.
- Vrei să te duc acolo? - Nu știu. Cu toți drogații ăia?
E divin... cu adevărat... pentru orice durere.
Tipul ăla, Al... uneori e de-a dreptul înfricoșător.
E de treabă. Doar că vine din Brooklyn.
- Nu de acolo ești și tu? - Din Atlantic City.
- Sunt din Star Prairie, Wisconsin. - Da, sigur.
- Nu te preface că ai auzit de el. - Cum e acolo?
Bunicul a fost primul alb născut în oraș,
bunicul a fost primul care-a ajuns la închisoarea statală
și mama a fost prima femeie călcată de mașină.
Poți zice că trebuie să mă ridic la înălțimea așteptărilor.
Așa se pare.
- Chiar ai făcut facultate? - De unde ai auzit asta?
Al îți zice tot timpul "Princeton".
Da. Acasă, unii aveau idei despre ce-ar fi trebuit să ajung.
- Taică-tău? - Nu. Nu-i stătea lui în fire.
E un tip... așa cum e Torrio. A avut grijă de mine.
Dar acum s-a terminat.
- Și tu ce idei ai? - Poftim?
- Despre ce-ar trebui să ajungi. - Bună întrebare.
- Ți-am răsfoit cartea, cât dormeai. - Da? Cum ți s-a părut?
Și eu mă duc spre vest, ca fata aia din poveste...
În California, imediat ce voi strânge destui bani.
O să joci în filme?
- Nu prea știu... Poate. - Ești destul de drăguță.
- Nu-i vinde castraveți grădinarului. - Ba da. O întreci pe Lillian Gish.
Eu m-aș uita la tine în filme.
- M-ai salva de bruta de taică-meu? - A ieșit din închisoare?
Ca Lillian Gish. "Broken Blossoms"?
Sigur aș încerca.
Atunci, poate că te voi lăsa să vii cu mine.
- M-ai lăsa? - S-ar putea.
Cum de te înduri?
Cred că ai nevoie de cineva care să aibă grijă de tine.
- Ce naiba durează atât? - Facem ce putem, Nucky.
- Doar ne-am interesat. - V-ați interesat?
Rezolvați un caz de crimă, nu căutați o mâță rătăcită.
Cu o mâță ar fi mai ușor. Nimănui nu-i pasă de un puști negru.
Lui Chalky îi pasă, deci și mie.
Și poți fi sigur că de alegeri și ție o să-ți pese.
De controlezi Atlantic City, controlezi întregul ținut.
- De controlezi ținutul... - Controlezi New Jersey, știu.
Dacă știi, atunci ești conștient ce nevoie avem de votul negrilor.
De-ți place sau nu, înseamnă 20% din oraș, Eli.
Și ei votează așa cum le spune el, așa bea-ți naibii cafeaua.
Votează așa cum îi zic eu lui Chalky să le spună.
Conduce un Packard, Nucky, mulțumită ție.
Locuiește într-o casă mai mare decât a primarului.
Crezi că ar risca toate astea pentru niște voturi cu democrații?
Momentan, nu.
Însă nu le poate vinde chiar orice acelor oameni,
cu siguranță nu un linșaj.
- Dacă s-ar afla... - Are nevoie de tine, Nuck.
- Nimeni nu va ști vreodată. - Și avem nevoie de el.
O mână spală pe alta și ambele spală reputația.
E nevoie de mult săpun ca să cureți reputația lui Chalky.
Poți aștepta pe hol.
Nu-l plac pe tipul ăla. Niciodată nu l-am plăcut.
E un om bun, Halloran... la îndemână și capabil.
Grăbește-te, bine?
Gillian, repară-l.
- Să văd, scumpo. - Gillian?
Femeile, în general, se mândresc să fie numite "bunici".
Nu cât sunt încă în floarea vârstei.
- N-ar trebui să dureze prea mult. - Nu te grăbi.
Eu îl am pe bărbatul meu.
- Ia-ți la revedere de la mama. - Pa, mamă.
Ia să vedem.
Ce marfă proastă se face în zilele noastre.
Când tăticul tău era mic,
avea un trenuleț din tinichea cu roți mari...
- Ciu-ciu! - Da, un trenuleț care făcea ciu-ciu.
Mi-l dăruise un admirator. Vindea produse de galanterie.
Așa-i mai bine.
- Cum se spune? - Mulțumesc.
Unde e pupicul meu?
Într-o zi, o să frângi milioane de inimi.
Știi asta? Fuguța. Poftim.
Trebuie doar să îl mișc.
- Dnă Darmody? - Da?
- Sunt prieten cu James. - Prietenii îi zic Jimmy.
- Cine ești, de fapt? - Sunt o cunoștință din New York.
Bănuiam eu.
- Cum te cheamă? - Nu contează.
- E aici sau nu? - Nu este.
- Atunci unde este? - Poate la mă-ta.
- Te-ai gândit să-l cauți acolo? - Ai gura spurcată pentru o femeie.
Poate ar trebui să-mi tragi o zmetie?
Fetelor le plac acum bătăușii, nu?
Imigranți jegoși, jidani care l-au ucis pe Hristos,
anarhiști de toate soiurile...
...deși sunt periculoși, nu vă lăsați înșelați, fraților,
sunt otrava marii noastre națiuni.
Vin din sud ca șobolanii, devorând slujbele rezervate albilor,
veteranilor, patrioților, cu toții americani adevărați,
condamnați să stea la cantina săracilor cu familiile înfometate
cât ciorile își umplu burțile.
Este dreptul nostru lăsat de Dumnezeu,
este datoria noastră de creștini să eradicăm această năpastă...
- Să nu miște nimeni! - Cine-i șeful aici?
Spune-ți numele.
Joseph Earl Dinler, mare ciclop al cavalerilor Ku Klux Klan,
aripa din New Jersey.
Jos cu tichiile alea prostești. Și tu, "ciclopule".
Tu ai magazinul de unelte de pe Pacific.
Mi-a vândut ulei de in cu nicio lună în urmă.
Dacă ai venit să ne jefuiești, ia ce vrei și vezi-ți de drum
cu puținul de conștiință care ți-a mai rămas.
Lasă teatrul. Știi cine sunt.
Ești un ciubucar, un pește și un contrabandist de alcool.
Mă iei drept fratele meu.
Să mergem. Ești arestat. Ceilalți, stați pe loc.
Care-i baiul? Nu-i ilegal să faci parte din Klan.
Nu, dar să spânzuri negri este.
Da, avem drepturi.
Fii om de înțeles.
Dl Sheridan spune că nu am voie să cumpăr de la altcineva.
Atunci nu-i nicio problemă. Suntem de-ai voștri.
De-acum, ăsta e teritoriul lui Johnny Torrio.
Ar trebui să vorbiți cu dl Sheridan, nu?
- Nu știu nimic. - Cum adică nu știi nimic?
Voi, grecii, sunteți băieți deștepți. Ați inventat aritmetica, nu?
- Habar n-am. Da. - Atunci știi ce urmează.
Eu zic să cumperi de la noi, tu mă iei de sus, și apoi...
- Ești bine, Demo? - Ai ceva de zis?
Acum te ajut să te ridici.
Dar e o păcăleală.
- Al. - Te rog, de ce faci asta?
- Al, haide. - Ce "haide"?
Eram în toiul unei afurisite de discuții.
Pe urmă sparg fiecare sticlă din cârciuma asta.
- Te rog, nu! - Bine.
Par însetați. Fă o comandă serioasă când vine următorul camion.
Și dacă Sheridan are vreo problemă, spune-i să vină la mine.
Stau la Four Deuces, pe Wabash. Rămâi la cină?
Demo, Demo, ești teafăr? Ajută-mă să-l ridic.
L-am adus pe pianist, pe cel gras. Parcă îți plăcea.
Vită, miel, stridii, homar și ca vin, un Chateau Margaux.
- Ce naiba e ăsta? - Ce?
Ăsta. Rujul ăsta nenorocit!
- Mă ocup imediat de el. - Drăcia dracului.
- Voi pune să se spele de două ori. - Cât de mult muncesc?
La câtă presiune sunt supus...
Cer prea mult când vreau o aniversare
unde argintăria, paharele... să fie curate?
- Nucky, am făcut... - Poți face ceva ca lumea?
Războiul, porcăriile alea anti-germane...
- Nu te-am ținut oricum cu mine? - Da, tu...
Și tu așa îmi mulțumești?
Cu porcăria aia pe care și-a lăsat o târfă rujul după ce-a dat bot?
- Vrei să beau din asta? - Nu.
- Vrei ca oaspeții să bea din el? - Nu, sigur că nu.
Băiete, spală bine paharele. Totul...
Vă rog, faceți tot ce puteți.
'Neața. Cum ai dormit?
Voi ăștia, din Klan...
când ajungeți în fața mulțimii, nu vă mai opriți din trăncănit.
Dar în particular...
Ți-am zis de o sută de ori că nu știu cine l-a spânzurat pe cioroi.
Te cred. Chiar te cred. Dar trebuie să fiu sigur.
Ce naiba faci?
Iată, doamnă. Cu plăcere. Pe data viitoare. Bună seara.
- Marguerite. - Da, doamnă Jeunet.
Am nevoie de tine diseară. Trebuie să mai stai.
- Să văd ce fac cu copiii. - Rosalie nu avea copii.
- Da, doamnă. - Dl Thompson...
Diseară e ziua lui de naștere.
Îi vei livra rochia drei Danziger, la Babette's, clubul de noapte.
- Dra Danziger? - Concubina.
- Cum se zice? Iubita dlui Thompson. - Da, desigur.
Să ajungi la Babette's la 22:00.
Așteaptă până după ce dra Danziger îi va face surpriza.
Volanele din mătase, mărgelele, sunt foarte delicate.
Trebuie să o ajuți să se îmbrace.
- E foarte important. - Da, doamnă.
Ați zis că trebuie să aștept până după surpriza drei Danziger.
- Ce fel de surpriză? - Nu știu. De asta e surpriză.
Bună ziua, doamnă.
Dacă vrei să te extinzi, e-n regulă din partea mea,
cât îmi bagi bani în buzunar.
- Dar nu-mi trebuie dureri de cap. - O să rezolv, îți promit.
Cum? Tăbăcind barmani șase luni de-acum?
Nenorocitul de Sheridan mi-e ca un spin în coastă.
Voi vorbi cu el, John, cum ajunge. Vom cădea la înțelegere.
- Crede-mă, o să te umpli de bani. - Eu plec.
Am un neg pe picior. Mă doare ca dracu'.
- Vezi? Știe că mă descurc. - Sau poate chiar are un neg.
Nu fi gelos că avansez în rang, amice. Am susținători puternici.
Dacă avansez eu, o să te iau cu mine.
M-ai înțeles greșit. Eu sunt doar în trecere.
Ei sunt.
Un sfat. Nu invada o țară dintr-o dată.
Cucerește-o bucată cu bucată.
Fii drăguț, negociază pentru o bucățică.
În câteva luni te extinzi.
Apoi, într-o clipă te trezești că ai tot teritoriul sub control.
- Dle Sheridan? - Tu cine naiba ești?
- Al Capone. Ăsta-i Jimmy Darmody. - Unde naiba-i Torrio?
Dl Torrio îți transmite scuze. Avea niște treburi urgente.
- Ce zice ăsta? - Spune să vorbești cu mine.
- E jignitor. Bat atâta drum iarna. - Nici nu circulă tramvaiele.
- Doriți ceva? Cafea? Whisky? - Nu.
Lasă California. Azi mă duc spre est.
- În Chinatown. - Ne vedem mai târziu, bine?
Ce mai face grecul?
Probabil e la dentist, scoțându-și pielea de pantof din măsele.
- Trebuie să-nvețe să se poarte. - Mulți mai au de învățat.
Ce, vorbești despre mine, amice?
Dle Sheridan, te-am chemat aici ca să ajungem la un compromis.
Eu zic că Greektown e destul de mare pentru toți.
Voi, ăștia din New York, mă faceți să râd.
Veniți aici din Brooklyn sau de cine știe unde
și vă purtați de parcă orașul ar fi al vostru.
- E din Jersey. - Mi se rupe de unde e el.
- Acum e în Chicago. - Dle Sheridan, fără supărare...
- Ideea e că avem ambiția... - Ideea e următoarea.
Nu vă apropiați de Greektown sau veți da de belele.
Suntem deja în Greektown, fiule. De când a preluat Colosimo tot.
Poate n-ai auzit, dar Colosimo s-a pensionat cu un glonț în cap.
Johnny Torrio, tot din Brooklyn... e șeful acum și-ți preia teritoriul.
- Ce? Nu vrei să negociezi? - Ba s-ar putea să vreau.
- Dacă ai lua ceva din ce câștig? - Cât?
- 10%. - 25%.
- Bine. Fie. - Să fie 50%.
- 50%? - Ai auzit ce-am zis.
Nu vreau să am probleme, bine? Zi-i lui Torrio că-i dau ce vrea.
Al naibii lăudăros. Știam eu că se dă pe brazdă.
Poți să vezi lucrurile și așa.
M-am născut în Elgin, Texas.
Tata a învățat meseria de tâmplar de la negrii de acolo.
Și-ți zic eu, pe orice punea mâna, masă, scaun, ladă de zestre...
omul ăla făcea lemnul să cânte.
Într-o zi a venit un tip, dl T. O. Purcell.
Era alb, avea un magazin, grajduri și-un hotel.
I-a zis lui tata: "Aud că ești cel mai bun tâmplar din Elgin."
Tata i-a zis: "Nu știu dacă-i așa, dar mă pricep cât de cât."
Și dl T.O. Purcell l-a dus pe tata la casa pe care-o construia,
cea mai mare din oraș.
I-a zis: "Aici va fi biblioteca. Ce zici de asta?"
Și tata i-a zis: "Îți trebuie niște rafturi."
"Atunci, asta vreau să-mi faci."
Tata a muncit acolo zece luni. Când a terminat, m-a luat cu el.
"Dle Purcell, ăsta-i băiatul meu. Vreau să-i arăt ce-am făcut."
"Păi intrați". Prin față. Pur și simplu.
Și-am intrat.
Când am văzut rafturile,
sculptate cu cactuși, cu flori și cu coșuri cu fructe,
cu îngerași plutind pe la colțuri,
mi s-au părut cele mai frumoase lucruri văzute vreodată.
Peste vreo lună, a mai venit un om.
"Am văzut ce-ai făcut pentru T.O. Nu-l pot lăsa să mă întreacă."
"Vino pe la mine, să-ți arăt ce-mi trebuie."
Tata s-a dus cu el la marginea orașului.
Acolo erau vreo șase albi, o sfoară și copacul de care l-au spânzurat.
Astea-s uneltele lui tata.
Ce-o să faci cu ele?
Păi... eu n-o să fac rafturi.
Pentru educație și plăcere, vă ducem în Roma antică.
Fiți spectatori ai băii rituale a Aureliei,
mama marelui împărat Iulius Caesar.
Priviți sclavele de la palat,
constrânse să se supună dorințelor maiestății sale imperiale.
Nu a fost vina Klanului.
- De unde știi? - Mi-a zis el.
Și tu îl crezi?
Vine o clipă când dacă un om susține aceeași poveste,
înseamnă că e adevărată.
Am depășit momentul ăla de vreo zece minute.
Surpriză!
Dumnezeule! Ce? N-am știut.
Ce-i zici unei femei cu ambii ochi vineți?
Nimic. I s-a zis deja... de două ori.
Uite-așa le poți împiedica să voteze.
- Parcă voiai să voteze, dle senator. - Da... oficial.
Dacă votează cu republicanii.
- Și democrații cred același lucru. - Fie să nu se întâmple așa ceva.
Ba se întâmplă, băieți. 32 de state deja au validat?
Sufragetele și-au făcut treaba.
Eu zic că le trebuie o tăvăleală bună.
- Nu-i așa, drăguță? - Eu sigur am nevoie.
N-ai de ce te teme. Le dai doar ce vor.
- Cine știe ce-o fi asta? - Nu contează.
- Femeile n-au minte pentru politică. - Tu zici că au minte?
Să știi că am minte.
- Scumpete... - Nu, nu, las-o să vorbească.
Las-o pe micuță să se facă auzită.
Îngeraș, spune-ne ce părere ai despre Liga Națiunilor.
- Despre ce? - Liga Națiunilor.
În Paris a avut loc o mare întâlnire, acum trei săptămâni.
Nu știu cum e cu Liga aia, dar Parisul sună tare bine.
- Mă duci, tăticule? - Asta-i o femeie cu cap.
- Mai adu-mi unul. - Bine, iubitule.
Poate că ea nu-i cel mai nimerit exemplu.
Liniștește-te. Toată viața am avut de-a face cu așa ceva.
M-am interesat, Al. Sheridan ăsta nu se joacă.
Fără supărare, irlandezii se dau rotunzi,
dar vorbește doar băutura din ei.
De-ar fi fost sicilieni, se schimba socoteala.
Domnilor? Vă așteptăm.
Mulțumesc, amice. Știu că n-a fost ieftin.
- Niște țoale noi? - De mare clasă.
Sunt cam împopoțonate, dar suntem oameni de afaceri, nu?
Trebuie să-ți joci rolul.
- O ai din război? - Ofensiva Meuse-Argonne.
- Mă sâcâie rău în ultima vreme. - Nemții ăia ne-au tăiat pe amândoi.
- Ticăloși nenorociți. - Așa-i.
Croiala strâmtă... e foarte la modă.
Adică foarte piperată.
Umeri largi. O siluetă foarte masculină.
Ce părere are domnul?
Nevastă-mea o să fie înnebunită.
- Dnă Schroeder, bine ai venit. - Dle Thompson. La mulți ani.
Mulțumesc.
Trebuie să-i livrez rochia asta drei Danziger.
- Sigur. - O voi pune în garderobă.
- Isabelle se poartă frumos cu tine? - Dna Jeunet? Da, sigur.
Așa te pune să-i spui?
- Iată-l pe sărbătorit. - Te distrezi, Walter?
Voi încerca să țin pasul cu tine.
Ți-i prezint pe senatorul Walter Edge de la Washington
și pe onorabilul Frank Hague, primarul din Jersey City.
Dlor, dra Margaret Schroeder.
- Dna Schroeder. - Doamnă.
- Desigur, e o plăcere. - Te pot servi cu ceva de băut?
- Whisky, gin? - Nu, mulțumesc. Nu beau.
Dna Schroeder e membră a Ligii Feminine pentru Abstinență.
- O organizație minunată. - Chiar este.
- Am dat cu bâta în baltă, nu? - Sper că nu ești sufragetă.
- Nu oficial. - Încă una?
Vin dintr-o țară unde femeile au deja dreptul la vot.
De fapt, în majoritatea țărilor civilizate femeile au acest drept.
În țara asta, încercăm să le protejăm de realitățile dure ale vieții.
Refuzându-le dreptul de a juca un rol semnificativ?
- Păcat că așa vezi lucrurile. - Nu sunt singura, dle.
Așa gândesc femeile care-și doresc dreptul de vot.
Iar dacă îi refuzi femeii ceva ce vrea foarte mult,
atunci și ea va găsi o cale să-ți refuze ceva ce dorești.
- Și ce-ar fi acel lucru? - Alcoolul.
Păi n-au făcut mare brânză, nu?
- Petrecerea e abia la început. - Walter, ai dat de naiba.
Dnă Schroeder, te conduc până la garderobă.
- Domnilor. - Doamnă.
Doamnelor și domnilor, dra Edith Day.
Sper că nu te deranjează că se bea.
- Vechile metehne dispar greu. - Dacă dispar vreodată.
- Ce perspectivă practică. - Sunt o femeie practică.
Atunci ar trebui să dansăm.
Mulțumesc, dnă Schroeder. Întotdeauna e o plăcere.
Plăcerea e doar a mea.
Atențiune. Atențiune, vă rog. Dați-i bătaie, băieți.
Bun venit, băieți.
- Al e pe-aici? - Se întoarce mai încolo.
- Și celălalt? Jimmy. - Nu-i servim pe poponari, băieți.
Ne-a recomandat-o pe una dintre fete. Am uitat cum o cheamă.
- Probabil că Pearl. - Ea e.
Acceptă, Nuck... Avem un guvernator democrat.
Chestiunile astea cer finețe.
Și-ntre timp, ce? Frak ia banii mei pentru drumuri?
Celor din nord nu le trebuie șosele?
- Păi, Frank, nu prea. - Liniștiți-vă, băieți.
- E destul pentru toți. - Eu îmi iau acum partea.
Există niște limite, Nucky. Doamne sfinte.
Doar nu te-aștepți să pui tu mâna pe tot.
Asta ți-am zis eu când ți-am dat vila guvernatorului?
- Nucky... - Și când te-am făcut senator?
Nu ți-am mulțumit suficient?
Ai fost cel mai bun șef de campanie al meu...
chiar care-a existat vreodată...
dar trebuie să înțelegi că e complicat.
Am hoteluri la care n-ajung decât cu trenul
pentru că drumurile spre Atlantic City sunt pline de noroi!
Ne trebuie autostrăzi pavate ca să poate circula mașinile.
Tu-ți faci griji că nu pot circula mașinile?
- Și camioanele. - Camioane pline cu alcool.
Tu ai cumva limonadă în pahar?
- Propun să cădem la compromis. - Bine. Ce zici de asta?
N-ai nevoie de bani în nord și o știi prea bine.
- Și-n Jersey City e nevoie... - Pe naiba Jersey City.
Vrei să te ung nițel ca să nu te mai bagi.
Ca să nu mai pierdem vremea, zi-mi cât vrei.
- Va trebui să calculez. - Bine. În sfârșit.
- Nenorociți de democrați! - Ușurel.
Să nu lăsăm ca politica de partid să influențeze binele oamenilor.
Walter, deja ți-ai făcut bagajele ca să te muți la Casa Albă?
Nu, dar când voi ajunge acolo, poate te ajut,
controlându-l pe guvernatorul Edwards.
"Poate".
Hai să nu dăm încă uitării vremurile bune.
Am terminat șampania.
- Ce-ți dorește inima, dle senator? - Vreo un pahar de Pimm's.
Eddie.
Îmi pare rău. În seara asta nu avem Pimm's.
- Ce vrei să spui? - Că nu am Pimm's. Cereți altceva.
- Atunci vreau un coniac. - Da.
- Cum nu avem Pimm's? - Ușurel, bine?
Cum am zis, doar nu te aștepți să ai chiar tot.
- Ești pregătit? - Care-i graba?
- Asta nu-i o poveste de amor. - Ești drăguță, stilată.
- Parcă nici n-ai fi cocotă. - Mersi.
Prietenul tău, Jimmy... are gusturi bune.
- O să-i transmit. - Vino încoace.
- Trebuie să mă întorc jos. - Vino să te văd.
O mică amintire.
- Fără săruturi. - Nu, știu. Ești ca un înger.
- Da, bine. Hai să mergem. - Ești gata pentru seara asta?
PRINȚESA RUSOAICĂ SE DOVEDEȘTE O IMPOSTOARE
Vreau țigări și un ziar.
Mi-ar fi plăcut să fiu acolo.
Mă gândeam că nu vrei să primești astfel de vești de ziua ta.
Nu le vreau nici în ziua următoare.
Nu știam că o să-i taie degetul.
Pentru semnat.
- Senatorul Edge a cheltuit la greu. - 1,800$?
A zis să-ți mulțumesc. S-a simțit minunat.
Să-i înapoiez inelul tipului din Klan?
Sau prin asta îl și insult?
- Cum se simte? - Doctorul i-a dat un sedativ.
- Nu pot să o văd? - Trebuie să doarmă, puștiule.
- E grav? - Du-te.
Le pun într-o vază.
Înveselește-te. Am pățit-o și eu. Tot frumos sunt.
Nu eu am dat-o în bară. Voi ați mătrășit pe cine nu trebuia.
- Ai zis că are un Packard. - Dar nu era Chalky.
L-ați spânzurat pe unu' care lucra pentru el.
- A primit mesajul, nu? - Tre' să fi făcut pe el de frică.
Atunci de ce își vede mai departe de afaceri?
A ta a fost ideea. De unde să fi știut noi?
Și unde-s banii noștri? Îmi trebuie un pardesiu nou.
- Ăsta care frate e? - Teo.
Teo, Leo, Ignațiu. Aveți toți nume de papi?
Și ce-i cu asta? Nu le ai cu Doamne-Doamne sau ce?
Ușurel.
7,000 de parai, Mickey. Unde ne sunt banii?
- Bine, bine. Vă fac rost de ei. - De unde?
Ce ziceți de-o trebușoară din care să scoateți 3,000$?
- Da, te ascult. - Nucky Thompson.
Unul dintre șefii lui de circumscripții ridică bani grei
de la Ritz, în fiecare vineri.
- Localul lui Nucky? - Banii lui Nucky.
E floare la ureche.
Bine, fă tu un plan.
Dar dacă iese prost,
frate-miu o să-ți tragă o tunsoare de n-o s-o uiți niciodată.
- Ce-i asta? - E de la Nucky Thompson.
- Aștepți pe cineva? - De fapt, da. Pe tine.
Iată-mă. Ce vrei?
Ai amuțit? Mă urmărești de zile întregi.
- Cred că ai idee... - Eu zic că știi deja ce vreau.
Nu, scumpule. Știu doar ce vreau eu.
Vino aici, după ultima reprezentație.
- Dnă Jeunet? - O clipă.
Da? Ce este?
Am terminat.
- Mâine, la 09:00, inventar. - Da, doamnă.
- Bună seara, dnă Jeunet. - Bună seara.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro