Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
BOARDWALK EMPIRE Episodul 2
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulțumiri www.addic7ed.com
În regulă. Haide. Pe aici.
Prin spate. Mergem.
Domnule, mulțumesc. El este.
Scuze. Scuze. Pardon. Uite-l.
- Deplasați-vă, oameni buni. - Torrio, ai ceva de declarat?
Dle Torrio!
Întreabă-l de ce a ordonat uciderea lui Colosimo.
E adevărat că poliția v-a interogat în legătură cu uciderea lui Big Jim?
- Eu și Jim eram ca frații. - Cum erau Cain și Abel?
- Te crezi șmecher? - Înapoi.
- De ce crezi c-a fost ucis? - A fost un jaf. De unde să știu?
Polițiștii au zis că nu s-a luat nimic.
Arată-le respect morților.
Am înțeles că poliția a vorbit deja cu tine.
- Când ai vorbit cu poliția? - Câțiva pași în spate.
Așa. În regulă. Hai, circulați.
Haide. Mergem.
BIG JIM COLOSIMO ÎNMORMÂNTAT
- Ai grijă la șosete. - Da, domnule.
- Ești familist, Harlan? - Am nevastă și patru băieți.
- Agent van Alden. - Ce-i?
Mă bucur să te văd.
Nelson van Alden, agent șef, Biroul de Control Financiar Intern.
Nucky Thompson.
O lustruială de ghete? Cafea? Poate ceva mai tare?
Mă bucur că aveți simțul umorului. Ia loc.
Ești greu de găsit. Te aștept de la 9 dimineața.
Aici ai greșit. N-am un program regulat.
Cam ciudat pentru trezorierul regional, nu-i așa?
Eu și municipalitatea din Atlantic City facem cum vrem.
Cu ce te pot ajuta?
Anchetez schimburile de focuri de sâmbătă seară.
Ce e de anchetat?
Stăm liniștiți, acum că vinovatul pentru măcel a fost ucis.
- Hans Schroeder. - Un nemțălău.
Chiar ne miră brutalitatea crimelor?
Hans Schroeder a fost brutar ucenic în ultimii 11 ani.
A fost arestat o dată, pentru băut în public, la Octoberfest, în 1912.
Eu însumi am scris mandatul. Eram șeriful de aici.
- S-a ușurat într-un tramvai. - Însă nu avea cazier.
Oricum, oamenii nevinovați nu ajung morți în plasele de pescuit.
Nici în Atlantic City?
Ar trebui să vorbești cu șeriful nostru de acum.
- Fratele tău, Elias. - Așa este.
Ai văzut "Sălbaticul"? E un spectacol grozav. Râzi de mori.
Și dacă te simți singur, îți pot prezenta niște tinere.
- Nu-mi prea place teatrul. - Atunci zi-mi ce-ți place.
Am trecut pe la locuința lui Schroeder.
Soția lui nu e acolo. Ai idee unde o pot găsi?
Corectează-mă dacă greșesc, dar tu parcă te ocupi de alcool.
N-ar trebui să fii în vreun raid, confiscând băutură?
Presupun că și eu procedez așa cum mă taie capul.
- Cum naiba a ajuns aici? - Aștepta...
Sună-l pe fratele meu, imediat.
- Acum. - "Ja".
Cetățeni, veterani, patrioți, alăturați-vă fraților voștri albi
în rândurile cavalerilor Ku Klux Klan.
Poftim. Dle, luați una.
Suntem o organizație creștină, fraternă și proamericană guvernată...
Thompson. Dl Thompson.
La naiba. Cum îl cheamă pe amărât?
George Baxt. Vinde tacâmuri către restaurante.
Ia te uită, e chiar dragul de Baxter.
- Cum merge treaba, prietene? - Sunt plin de noroc, îți zic eu.
Afacerile merg strună și-am agățat o gagicuță în Baltimore.
Vino-ncoa', păpușă. Salută-l pe dl Thompson.
- Bună. - O cheamă Claudia. E timidă.
- Nu neapărat. Doar uneori. - Ești pe mâini bune cu el.
- Thompson e un mare baștan. - Unii spun că-s un mare ticălos.
Ce zici? Nu-i așa că-i haios?
Sper că-ți vor plăcea atracțiile noastre.
- O să tragem o beție pe cinste. - Vreau să mă dau cu rolele.
Dacă-ți trebuie ceva, știi unde să mă găsești.
Amicul tău e mare mahăr?
Bătrânul Baxy îi știe pe toți, scumpo.
Dnă Schroeder, vă caută un anume domn Thompson.
- Da, sigur. - Nu știam dacă primiți vizitatori.
Lăsați-mă puțin.
Durează doar o clipă.
Tocmai s-a trezit din somn.
Puteți intra acum.
Dnă Schroeder, Elias Thompson. Sunt șeriful.
- Da, știu. - Arătați bine.
- Mâine mă întorc acasă, la copii. - Foarte bine.
Voiam să vorbim despre răposatul dv. soț...
și afacerile sale ilegale cu alcool.
În viața lui n-a dat de belele, nu în felul acesta.
- Vă bătea, dnă Schroeder. - Nu era un criminal.
Nu cumva tocmai ați pierdut un copil?
L-ați urmărit vreodată când ieșea noaptea?
Sigur că nu.
L-ați întrebat cine erau prietenii și asociații lui?
Nu.
Atunci nu știți ce învârtea și putea fi implicat în crime.
- Putea fi implicat în asta. - Presupun că da.
Atunci dacă vă întreabă cineva, asta îi veți spune.
- Nu văd cum... - Aveți copii...
Theodore, Emily?
Ați fi îngrozită de-ar ajunge pe mâna serviciilor sociale.
- Vă rog, nu voiam să vă jignesc. - Sigur că nu.
Fratele meu ar dori să luați asta. Țineți minte ce-am discutat.
Cine e, primarul?
E trezorierul regiunii, dar trăiește ca un faraon...
Are întregul etaj opt de la Ritz, pe cheltuiala publică.
Mobilă de lux, vaze de cristal, picturi în ulei, costume pe comandă.
Conduce un Rolls-Royce. Sau șoferul lui face asta.
E corupt până-n măduva oaselor.
Și nu mă refer la un simplu abuz. Ciupește câte ceva din orice afacere.
Fleming.
- Ce să fie? - Două cafele.
Toți slujbașii publici plătesc pentru slujbele lor.
Oamenii lui strâng banii și-i umplu zilnic cuferele.
- Nucky. - Uite cine-i aici.
- Pentru fondul secret. - Sigur.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Salubritatea, poliția...
- La timp. - ...pompierii.
Plicul a luat foc?
- Tot orașul îl "unge". - Și totuși îl votează.
Oamenii îl iubesc, mai ales cei de culoare.
Țineți minte: Votați excesiv dar fumați cu moderație.
Fiecare chelner, picol și portar îi jură credință la alegeri.
Și ăsta e doar vârful ghețarului.
Nu mai primim pariuri.
Case de pariuri, bordeluri,
o linie de telefon proprie pentru rezultatele la curse.
White Shadow e pe locul cinci.
- Și vânzările de alcool? - N-au scăzut deloc.
În aproape orice bar sau restaurant poți să bei ceva.
O face sub ochii tuturor.
Te-ai dus în Atlantic City după Arnold Rothstein. Ce-i cu el?
Încep să cred că Nucky Thompson este peștele cel mare.
Cum ți s-a părut? Era în toane bune?
A luat banii, dacă asta întrebi. Își cam apăra soțul.
Trebuia să-l arunci cum am zis eu, pe marginea drumului, undeva.
- Ai zis: "Scapă de el". - Public, ca să fie identificat.
- Dar a fost identificat. - Peștii puteau să-i mănânce fața.
Putea pluti până în Nova Scoția.
- Data viitoare folosește-ți capul! - Mă găsești în față.
Mickey. Mickey, trezește-te.
Doamne sfinte.
- Ce naiba a durat atât? - Ești scos, Mickey.
Pa pa, fraiere. Să te văd în ziarele de scandal.
Nu scos din închisoare, scos din afaceri.
- Chalky White prea totul. - Cum adică? De ce?
Ai încălcat regula de aur, Mickey. Ai fost prins.
A fost o înscenare. De la început era o capcană.
Taci dracu'!
- Ce să le zic partenerilor? - Spune-le ce vrei.
Agenții federali știu cine ești. Ești ca o infecție.
- Măcar mă scoți de la răcoare? - Nu se poate.
Nu pot risca să facă legătura între noi.
Și ce, mă lași aici cu gălbejitul? Nici nu vorbește engleză!
Gândește-te că așa îți lărgești orizonturile.
Nucky!
- Haide. - Surpriză!
Crăciun fericit! Crăciun fericit, Crăciun fericit!
- Ce-i asta? - Crăciunul. Ce ți se pare c-ar fi?
Crăciunul a fost acum mai bine de-o lună.
- Da, dar nu așa. - Doamne, ce-ai făcut?
Nucky mi-a dat o primă. De ce să aștept până la anul?
Bradul... L-am găsit pe aleea de după colț.
Amice, ce zici de asta?
- Rupe-l. - Te ajut eu.
- Un camion! - Așa este.
- Un camion. - Un camion!
Pentru tine.
Ce-i? Dumnezeule.
Jimmy, cred că a costat 100$!
- Îți place? - Da, normal.
Atunci lasă-mă pe mine să-mi fac griji cu cât a costat.
- Poftim, și asta. - E un aspirator?
Tipul a zis că se vând ca pâinea caldă.
Bagă-l în priză.
- Mami, mami, mami. - E doar un zgomot. Nu-ți face rău.
Haide, amice. Tommy, uite! E un aspirator.
- Vezi? - Cineva e foarte obosit.
Dle Rothstein, vă caută Charlie Luciano.
Avem un oaspete special.
- Frankie Yale. Ce mai faci? - A.R.
Înțeleg că abia te-ai întors din Chicago.
- De asta m-ai adus aici? - Eu l-am rugat, Frankie.
Îmi vizitam un prieten. Și ce?
A fost o vizită nasoală, nu? Pentru prietenul tău.
Servește-te.
Odată era un tip... nu-mi amintesc cum îl chema...
care mergea prin cluburile de biliard din centru.
O ducea binișor pariind dacă poate înghiți diverse chestii,
bilele de biliard fiind specialitatea lui.
Lua o bilă, și-o băga pe gât apoi o regurgita.
Într-o seară am pus pariu cu el, pe 10,000$ bani gheață,
să facă trucul cu o bilă pe care o voi alege eu.
Știa că-l văzusem făcând asta de o grămadă de ori,
așa că pot doar să presupun că mă lua de prost.
Am pus banii jos și i-am dat bila albă.
A înghițit-o.
I-am rămas în gât și-a murit pe loc, sufocat.
Nu știa că bila albă era cu 1,5 mm mai mare decât celelalte
și nu o putea înghiți.
- Știi care-i morala poveștii? - Să nu înghițim bila albă?
Morala e că dacă l-am făcut pe un străin să se sufoce
ca să mă distrez,
ce crezi că-ți voi face ție
dacă nu-mi spui cine ți-a ordonat să-l mătrășești pe Colosimo?
Jimmy, dragă, nu-i momentul potrivit.
- Nu mă deranjează. - Hai să facem altceva.
- Poate o facem franțuzește. - Ce?
Când eram lângă Paris, niște tipi vorbeau despre fete...
Vrei să-mi pun gura acolo?
M-am gândit de multe ori la tine. Mi se scula așa de tare...
- Mamă, mamă. - Drăcia dracului!
- Nu-i nimic. - La naiba.
Mamă, unde ești?
- Mama e aici, scumpule. - Nu te găsesc.
Puștiul știe când să apară.
Ți-e foame? Vrei să-ți pregătesc ceva?
Nu, am o treabă.
Acum vă ducem în Grecia antică!
Priviți sirenele, seducătoarele care, în răutatea lor,
l-au fermecat pe Odiseu să se arunce de pe stânci.
Zgomot de talazuri spărgându-se. Sunetul! Ăsta e semnalul tău!
Sunetul! Să luăm o pauză.
Cinci minute.
Mi-e foarte sete.
- Dorești ceva? - Sigur. Da.
Jimmy! Scumpule, scumpule.
Jimmy. Puiul meu.
- Mamă, nu-i nimic. - Scumpule, scumpule, scumpule.
De ce nu mi-ai scris? Credeam că ai murit!
- Sunt bine. - Mi-ai lipsit atât de mult!
- Nu-i nimic. Haide. - Dumnezeule, tremur.
- Când te-ai întors acasă? - În urmă cu vreo lună.
- Și abia acum vii să mă vezi? - Am fost ocupat.
Haide, îmbracă-te.
- Ți-am adus ceva. - Ce este?
- Jimmy. - Nu-i nimic. Haide, mamă.
- Ăsta-i. Ăsta este. - E pe-aproape. Seamănă mult.
Tatăl lui mi-a oferit un lănțișor la fel, cu ani în urmă.
Eu nu am tată.
Ea l-a vândut ca să ne păstrăm casa.
- Mama ta e o femeie cumsecade. - Ți-am promis că-ți aduc altul, nu?
Doar să te am iar aici... Nu știu ce să spun.
- Ce faci? - E 4:30. Pontez.
Pur și simplu?
Relația noastră s-a schimbat mult în ultimele zile. Nu crezi?
- Tu să-mi spui. - De fapt, să-mi spui tu.
Poți începe cu ce naiba s-a întâmplat seara trecută.
- Cum ți se pare? - Bine.
- Ți-am zis eu să stai jos? - Eu și Al ne gândeam la viață...
- Cine-i Al? - Capone. Omul lui Johnny Torrio.
- Puștiul îndesat? - Da.
- Torrio a fost de acord? - După ce-am făcut-o.
A fost ideea mea... și a lui Al.
Ne-am gândit la viață, la familie, la bani.
Are și el un băiețel.
Ai copii acasă și nu ești deloc responsabil!
- Am zis că-mi pare rău, Nuck. - Pe bune? Când?
Îmi pare rău. Credeam c-o să fie ușor.
Că-i atacăm, furăm ce au în camion.
- Nimeni n-avea să sufere. - Și eu? Ce rol aș fi avut?
- Nu te-ar fi dibuit nimeni. - Păi ia ghici.
De dimineață, pe locul tău stătea un agent federal
și mă întreba despre seara de sâmbătă.
- Ce i-ai zis? - Să se ducă dracu'. Ce crezi?
În pădure erau căprioare. Al s-a speriat. A început să tragă.
- Și-ați ucis patru nenorociți? - Cinci.
De fapt erau patru, dar ce contează detaliile?
- Nu puteam lăsa martori, Nuck. - Idiotul naibii.
Am dat-o în bară, bine? Îmi pare rău.
O să mă revanșez. Voi lucra în plus.
Stai așa. Nu mai lucrezi pentru mine. Hai să ne lămurim de-acum.
Tu ai luat hotărârea, nu eu.
- Cine-o să mai conducă? - Ce contează?
Vrei să fii gangster, puștiule? Chiar te rog.
Dar dacă vrei să fii gangster în orașul meu,
atunci mă vei plăti pentru acest privilegiu.
Din plicul pe care mi l-ai dat lipsesc trei bătrâne.
- Ce vrei să spui? - Ești și surd și prost?
Dacă faci de-astea și mi-o tragi cu Arnold Rothstein,
îmi mai ești dator cu trei miare.
Nucky, mi-am cheltuit mai toți banii.
3,000$. Ai la dispoziție 48 de ore.
Cu ce te servesc?
- Un whisky și-o declarație oficială. - Ce zici?
Eddie Corrigan, "Chicago Tribune". Cred că ne-am cunoscut.
- Bei ceva sau nu? - Whisky, cum am zis.
Face trei dolari.
- Cum te cheamă? - Al Brown.
Mai toarnă unul.
Scriu un articol care-l implică pe Johnny Torrio
în uciderea lui Big Jim.
- De ce ai face una ca asta? - Pentru că-i adevărat.
- Vrei să declari ceva? - Sigur.
- Ce naiba se întâmplă? - Dau o declarație.
Iar e Arnold Rothstein.
Îmbracă un costum negru. Diseară ești șoferul meu.
Să iau și o șapcă?
- Dacă vrei. - Trebuie să împrumut una.
Atunci împrumută. Sau nu. Ce mă întrebi pe mine?
Șoferul trebuie să aibă șapcă!
- Alo? - Nucky, sunt Arnold Rothstein.
- Ce surpriză plăcută. - Da, sunt convins.
- Nu am primit livrarea. - Nu mai spune.
O fi rămas camionul fără benzină. Vom zice c-a fost o neînțelegere.
- Zi-i cum vrei. - Bine.
- Despăgubirea e 100 de mii. - Poftim?
Îmi datorezi 100,000$.
E și-așa nasol că ai vândut încărcătura mea în Chicago.
Nepotul cumnatei mele era unul dintre acei șoferi.
N-am vândut nimic și nu-mi pasă nici dacă la volan era maică-ta.
- Așa faci tu afaceri? - Vrei să vezi cum fac eu afaceri?
Să-ți văd din nou moaca în Atlantic City.
La naiba.
- Jimmy? - Culcă-te la loc.
- Ce faci? - Nimic. Iau ceva.
- Totul e în regulă? - Culcă-te la loc.
Vei trezi copilul.
- Dnă Schroeder? - Bună?
Sunt Nelson van Alden, de la Biroul de Control Financiar Intern.
Aș vrea să vorbim despre soțul dv.
Vă rog.
- E un moment nepotrivit? - Vin de la spital.
- Nu mi-am dat seama. - Vă rog.
Luați loc.
Înainte de toate, condoleanțe.
Sunt sigur că soțul dv. era un om cumsecade.
Știu că nu vă prea ajută,
dar cred că moartea lui nu are legătură cu traficul de alcool.
- Nu înțeleg. - A fost doar un țap ispășitor.
- Pentru cine? - Încă nu știu sigur.
- Vă deranjează dacă fumez? - Vă rog.
Aveam... o panglică.
Ce natură are relația dv. cu Nucky Thompson?
- Bună, Nuck. - Bună, amice.
- Îmi împrumuți niște bănuți? - Aș vrea, dar sunt cam strâmtorat.
- Asta mă ucide! - Uite-i pe porumbei.
- Păreți să vă distrați de minune. - Ne simțim bine, da.
- Saltwater Taffy! Vrei? - Nu, dar ia-ți tu una.
Asta da, pagubă la casa omului.
Lionel Barrymore seara trecută, cina la Knife & Fork,
șampanie până-n zori și nu m-am ales nici cu un pupic.
- Pare să fie ușuratică. - Asta credeam și eu.
Câți ani ai? 20, 21? Scuză-mă că te întreb.
- Vorbeam și eu cu George. - Am 19 ani.
Vârsta ideală.
Mă gândeam să sponsorizez un concurs de frumusețe.
Și, dacă nu te superi, ai tot ce-ți trebuie.
Un concurs de frumusețe?
Normal. Cui nu-i place o fată frumoasă?
- Ce aș avea de făcut? - Ținem legătura și te anunț.
Iar Georgie se întâmplă să fie membru al juriului.
- Serios? - Cu siguranță.
- Mersi, Nuck. Ești de treabă. - Asta trebuie s-o fi încălzit.
Alo?
Atlantic City, New Jersey, către Chicago, Illinois.
Ți-a luat ceva. Aștept de jumătate de oră.
Spuneți, vă rog.
- Alo? - Al. Al.
- Vino încoace. - Alo? E cineva acolo?
- Cine ești? - Al, sunt Jimmy.
- Jim Darmody. - Cine?
- Jimmy, din Atlantic City. - Și ce?
Am dat de belele. Trebuie să mă ajuți.
- Ce belele? Cu copoii? - Nu. Am nevoie de bani.
- I-ai păpat deja pe toți? - E o poveste lungă.
- Trimite-mi 500$. - Ce? N-am auzit.
Du-te la Western Union și trimite-mi 500$.
Nu te aud, amice. Avem probleme pe fir.
- Al. - Jimmy! Jimmy, ești acolo?
- Al, mă auzi? - Nu te aud.
- Al! - Mai sună-mă o dată, amice.
- Se pare că ai nevoie de ajutor. - Ticălosule! Al!
- Centrala. Cu ce vă pot ajuta? - Poți să te arunci în lac!
Banii ăștia de ce-s reci?
- Îi aveam în buzunar. - Ai venit singur aici?
L-am pus pe Jimmy pe liber. E vremea să se descurce singur.
Poate îi va prinde bine, va căpăta și el puțin curaj.
Toarnă-mi un coniac. O indigestie afurisită.
- Amândoi suferim de asta. - Mă doare stomacul de mor.
Ce-ai aflat de la Trenton?
Senatorul Edge și Frank Hague vin din Jersey City, la ziua mea.
Doamne sfinte.
Un bărbat în toată firea care încă-și sărbătorește ziua.
Să-ți anulez întâlnirea cu fetișcana aia, de diseară?
Pe naiba!
Sper să-l încolțesc pe Edge cu banii pentru drumuri.
Cădeți la înțelegere. Se apropie alegerile.
A pus ochii pe un post la Washington.
Cred că poate să ajungă Președinte.
- Iar cucoanele îl plac. - Da.
- Astea ar fi multe voturi. - Un gând înfricoșător.
- Un vot e un vot, nu-i așa? - Așa crezi?
Louanne.
Louanne?
La naiba. Louanne!
- Doamne. Ce naiba faci în spate? - Îți fac cina, Commodore...
Când auzi clopoțelul, mișcă-ți fundu' aici.
- Pricepi? - Da, dle.
Te pot ajuta cu ceva?
Spune-i dlui Thompson ce părere ai despre Liga Națiunilor.
Poftim?
Spune-i dlui Thompson ce părere ai despre Liga Națiunilor.
Ați avut ședință mare săptămâna trecută. La Paris?
- Nu știu ce e asta, dle. - Ce zici de legea Harriday?
- Holiday? - Harriday.
Le permite băncilor să opereze prin filiale.
Regret, Commodore, nu mă pricep la așa ceva.
Sigur că nu. Îmi golește mie plosca.
Ăsta e votul femeii.
Vă ducem acum în Japonia feudală!
- Haide, haide! - Doamne.
- Ce aștepți? - Urmăm noi.
- Urmează semnalul. - Haide.
- Așa e de fiecare dată. - Da.
"Draga mea Rose, mă rog la Dumnezeu"
"ca scrisoarea să te găsească sănătoasă și voioasă."
"Treburi importante ale Agenției mă țin departe de casă"
"pentru nu știu cât timp."
"Ai grijă să deschizi robinetele de cel puțin două ori pe zi,"
"pentru că frigul iernii poate face țevile să crape."
"Soțul tău devotat, Nelson."
Pantof.
- Ar trebui să-ți lași mustață. - Poftim?
Sigur. Ca Douglas Fairbanks.
Douglas Fairbanks să stea cu poponarii lui.
După mine, e bărbatul perfect.
- Joacă în "Masca lui Zorro". - O să-l trec în programul meu.
A venit dna Schroeder.
- Acum? - Spune că trebuie să vă vadă.
- Cine e dna Schroeder? - Așteaptă în mașină, cu Eddie.
- Dnă Schroeder, ce surpriză. - Scuze. Știu că e târziu.
E aproape miezul nopții. Unde vă sunt copiii?
- Sunt la o vecină. - Poftiți.
Luați loc.
Dle Thompson, îmi cer scuze, dar trebuie să vi-i înapoiez.
- Putea aștepta până mâine. - Ba nu.
Nu știu pentru ce sunt banii ăștia. Aveam conștiința prea încărcată.
Conștiința? De ce?
Dacă soțul meu nu mai este...
Înțeleg prin ce treceți, oricum ar sta lucrurile.
Soția dv. era tânără?
Da. Avea 28 de ani.
Era o femeie frumoasă și afectuoasă.
- Mă voi ruga pentru ea. - Mulțumesc.
Când am venit să vă cer ajutorul, voiam doar o slujbă pentru soțul meu.
- În Irlanda am fost menajeră. - Cu mâinile astea fine?
Nu întindeam mâna după pomană.
Dar suntem creștini. A fost un act caritabil.
"Pomana îi degradează pe cei care o primesc"
"și-i oțelește pe cei care o oferă."
Ăsta e un dicton franțuzesc, nu?
- George Sand. - Era un poet.
De fapt, era o poetă. Baroneasa Amandine Lucile Dupin.
Sand era pseudonimul ei literar.
Patronul meu era avocat. Casa lui era plină de cărți.
- Și le-ați citit pe toate. - Cât de multe am putut.
Mă ajutați, dle Thompson?
Vreau doar să le pun o pâine pe masă copiilor.
- Aș vrea să vă ajut. - Atunci spuneți-mi ce să fac.
Ce doriți de la mine?
Vreau... să votați cu republicanii.
- George, încetează! - Sărută-mă, iubito. Haide.
- Vezi ce-mi faci? - Termină cu prostiile.
Haide, iubito. Sunt nebun după tine.
- Termină. Nu-s soiul ăla de fată. - Serios? Atunci cum ești?
- Deci așa vrei? - Dacă te apropii, țip.
Să mă apropii de tine? Cine se poate apropia de tine?
Strânge-ți lucrurile. Te duc înapoi în Baltimore.
- La ora asta? - Am faruri, nu-i așa?
Un tip vine acasă și-și găsește nevasta în pat cu un străin.
Spune: "Ce naiba faceți?".
Ea îi zice străinului: "Vezi? Ți-am zis eu că-i prost."
Un irlandez se duce acasă, la nevastă, și spune:
"Fă-ți bagajele. Am câștigat la loterie."
Ea zice: "Să-mi iau haine subțiri sau groase?".
"Nu contează", spune el, "câtă vreme dispari până la prânz."
- Ieri aveai unul... - Nucky.
Sir James din insula Absecon.
- Am adus ce mi-ai cerut. - Trebuie să-i număr?
Doar dacă n-ai încredere în mine.
- Deci suntem chit? - Absolut.
Doamnelor și domnilor, poftiți la mesele de joc.
Pariez 3,000 pe negru.
Nu mai primim pariuri.
- Și lumea se învârte. - 23 roșu.
Se pare că nu e noaptea mea norocoasă.
- Nu-i nimic, scumpule. - Știu.
Te mai am pe tine. Nu-i așa?
Călătoria asta a fost o pierdere de vreme.
Sunt multe fete care ar da orice să primească ce ți-am oferit eu ție.
Teatru, șampanie, cine fițoase, rochii de 70$!
Puteai să fii și tu recunoscătoare. "Nu-s soiul ăla de fată".
Ce fel de fată pleacă împreună cu un tip pe care abia l-a cunoscut?
Poți să uiți de concursul de frumusețe, ți-o zic de pe acum.
Bine, ajunge. Lasă trăncăneala. Trage pe dreapta.
Haide.
- Vrei să mă săruți? Fă-o. - Sigur că vreau.
Hai, desfă-ți pantalonii.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro