Așa !
Super !
Haide !
ÎNCEPUTUL
Traducerea și adaptarea: VocaTeam b.v., Danineji & catabeg
Tu ! Vino aici ! Avem un om la mal !
Halucina, dar v-a strigat numele.
Arătați-i-l.
Nu avea la el decât ăsta... Și asta.
Ai venit să mă ucizi ?
Știu ce-i asta.
Am mai văzut-o. Acum mulți, mulți ani.
I-a aparținut unui om pe care l-am întâlnit într-un vis aproape uitat.
Un om obsedat de niște idei radicale.
Care-i cel mai rezistent parazit ? Bacteria ? Virusul ?
Viermele intestinal ?
- Ce vrea dl Cobb sa spună... - Ideea.
Rezistent. Extrem de contagios.
Odată ce o idee ia naștere în creier, e aproape imposibil de eradicat.
O idee ce e complet dezvoltată, pe deplin înțeleasă, va rămâne acolo.
- Undeva chiar acolo. - Pentru ca cineva ca tine s-o fure ?
Da. Când visezi, sistemele de autoapărare conștiente sunt slăbite,
deci gândurile tale pot fi furate. Se numește extracție.
Dle Saito, vă putem antrena subconștientul pentru a se putea apăra el însuși
- de cel mai priceput extractor. - Și cum de puteți face asta ?
Pentru că eu sunt cel mai priceput extractor.
Știu cum să vă cotrobăiesc prin minte și să vă găsesc secretele.
Știu toate trucurile. Și le puteți învăța de la mine, încât chiar și când dormiți,
apărarea dvs să fie la înălțime.
Dar dacă vreți ajutorul meu, trebuie să fiți complet sincer cu mine.
Trebuie să vă cunosc gândurile mai bine decât soția dvs,
mai bine decât psihiatrul dvs, mai bine decât absolut oricine.
Dacă acum ați visa și ați avea un seif plin de secrete,
eu trebuie să știu ce-i în acel seif.
Pentru ca toate astea să meargă, trebuie să-mi dați acces complet.
Vă urez o seară plăcută, până mă voi gândi la propunerea dvs.
Știe.
Ce se-ntâmplă acolo ?
Saito știe. Se joacă cu noi.
Nu contează. O pot găsi. Ai încredere în mine.
Informația e în seif. S-a uitat la ea când am spus "secrete".
Ea ce caută aici ?
Du-te înapoi în cameră. Bine ? Mă ocup eu de asta.
Chiar așa să faci. Aici suntem la lucru.
Dac-aș sări, aș scăpa cu viață ?
Dac-ai plonja perfect, poate. Mal, ce cauti aici ?
M-am gândit că poate ți-e dor de mine.
Știi că da. Dar nu mai pot avea încredere în tine.
Și ce dacă ?
Ăsta pare genul de artă pe gustul lui Arthur.
Mă rog, de fapt Saito preferă pictorii britanici postbelici.
Te rog, ia un loc.
Spune-mi... Copiilor le e dor de mine ?
Nici nu-ți poți imagina.
- Ce faci ? - Aerisesc puțin. Stai acolo, Mal.
Fir-ar să fie. La naiba.
- Întoarce-te ! - Pune jos arma, Dom.
Te rog.
Iar acum plicul, dle Cobb.
Ea ți-a spus ? Sau ați știut de la bun început ?
Că sunteți aici să mă furați sau că noi chiar dormeam ?
Vreau să știu numele celui care v-a angajat.
Nu ajută la nimic să-l ameninți într-un vis, asa-i, Mal ?
Depinde cu ce anume îl ameninți. Omorâtul doar l-ar trezi.
Dar durerea...
Durerea e în minte. Și observând picturile, suntem în mintea ta, nu-i așa, Arthur ?
- Ce faci ? E prea devreme ! - Știu. Dar visul începe să se destrame.
O să-ncerc să-l mai țin pe Saito încă puțin. Aproape am terminat.
A fost pe-aproape. Foarte aproape.
Opriți-l !
Asta n-o să meargă. Treziți-l !
N-o să se trezească.
- Dați-i impulsul ! - Poftim ?
Scufundați-l.
A ieșit.
Ai venit pregătit, nu ?
Nici măcar șeful serviciului meu de pază nu știe de apartamentul asta.
Cum de l-ai descoperit ?
E foarte dificil pentru un om ca tine să țină în secret un cuibușor ca ăsta,
mai ales când e implicată și o femeie măritată.
- Ea niciodată n-ar... - Cu toate astea, suntem aici.
- Și avem o problemă de rezolvat. - Sunt din ce in ce mai aproape.
- Deja v-ați luat ce doreați. - Nu-i adevărat.
Ați ascuns un fragment important, nu-i așa ?
L-ați ascuns pentru că știați ce-aveam noi de gând.
Întrebarea e de ce ne-ați lăsat în primul rând să intrăm ?
- A fost un interviu. - Pentru ce anume ?
Nu mai contează. L-ați picat.
Am extras toate informațiile stocate acolo.
Dar dezamăgirea a fost cruntă.
Deci puteți pleca.
Se pare că nu înțelegeți, dle Saito. Compania care ne-a angajat,
nu va accepta eșecul. În două zile suntem ca și morți.
Cobb ?
Se pare că va trebui să tratăm totul ceva mai simplist.
Spune-ne ce știi ! Spune-ne ce știi, acum !
Am urât dintotdeauna covorul ăsta.
E pătat și uzat în atâtea locuri, dar e făcut din lână.
Iar acum...
... sunt întins pe unul din poliester.
Iar asta înseamnă că nu sunt pe covorul din apartamentul meu.
Ați fost la înălțimea renumelui dvs, dle Cobb. Încă visez.
- Cum a mers ? - Nu prea bine.
Un vis în timpul unui vis. Sunt impresionat.
Dar în visul meu, jucați după regulile mele.
- Da, însă vedeți dvs, dle Saito... - Nu suntem în visul dvs.
Suntem în visul meu.
Tâmpitule. Cum de-ai greșit cu covorul ?
- N-a fost vina mea. - Tu ești arhitectul.
- N-am știut c-o să-și frece obrazul de el ! - Ajunge.
- Tu. Ce dracu' a fost asta ? - Țin totul sub control.
Nu mi-ar place să te văd cum îți pierzi controlul.
Gata, n-avem timp de așa ceva. Eu cobor la Kyoto.
De ce ? N-o să verifice fiecare compartiment.
Nu-mi plac trenurile. Ascultați-mă.
Fiecare e pe cont propriu.
- Da, alo ? - Bună, tati.
Bună, tată.
Copii... cum sunteți ? Ce mai faceți ?
- Bine. - Bine, cred.
- Cine e doar "bine" ? Tu ești, James ? - Da. Când vii acasă, tată ?
Nu pot, scumpo. Nu pot.
- Nu pentru ceva timp, mai ții minte ? - De ce ?
V-am mai spus, sunt departe de voi pentru că lucrez, bine ?
Bunica spune că n-o să te mai întorci.
Phillipa, tu ești ? Mi-o dai puțin pe bunica, te rog ?
Dă din cap că "nu".
Atunci să sperăm că greșește cu asta.
- Tati ? - Da, James ?
Mami e cu tine ?
James, am mai vorbit despre asta. Mami nu mai e printre noi.
Unde e mami ?
Ajunge, copii. Spuneți "la revedere".
O să-i dau bunicului niște cadouri pentru voi, bine ?
Și să fiți cuminți, să fiți...
- Ne-a venit elicopterul. - Bine.
- Ești în regulă ? - Da. Da, sunt bine.
- De ce ? - Păi, în vis, când a apărut Mal.
Îmi pare rău de faza cu piciorul. Nu se va mai întâmpla.
E din ce în ce mai rău, nu-i așa ?
Altceva decât o scuză n-o să auzi de la mine, Arthur.
- Unde-i Nash ? - N-a apărut încă. Vrei să mai așteptăm ?
Nu, trebuia să ducem planurile de expansiune ale lui Saito la Cobol Engineering
de două ore. Acum știu deja c-am dat greș. E timpul să ne facem dispăruți.
- Unde-o să mergi ? - Buenos Aires.
Acolo mă pot da la fund, chiar să mai lucrez ceva, până se liniștesc lucrurile.
- Tu ? - Mă-ntorc in State.
Transmite-le salutările mele.
Te-a vândut. A venit la mine să se târguiască pentru viața lui.
Așa că îți ofer ție satisfacția.
Eu nu-mi rezolv în felul ăsta problemele.
- Ce-o să-i faci ? - Nimic.
Însă nu pot vorbi în numele celor de la Cobol Engineering.
- Deci, ce vrei de la noi ? - Implantare.
- E posibilă ? - Bineînțeles că nu.
Dacă poți fura o idee din mintea cuiva, de ce să nu-i poți introduce una în loc ?
Bun, uite cum îți bag eu o idee în cap. Îți zic,
"Nu te gândi la elefanți".
- La ce te gândești ? - La elefanți.
Corect. Dar nu e ideea ta, pentru că știi că eu ți-am dat-o.
Mintea unui implementat va ști întotdeauna care-i sursa ideii.
- Inspirația e imposibil de falsificat. - Nu-i adevărat.
- O poți face ? - Îmi oferi o alternativă ?
Pentru că eu pot găsi o metodă să rezolv cu cei de la Cobol.
- Atunci ai deja o alternativă. - Și aleg să plec, dle.
Spune-le piloților unde-ai vrea să mergi.
Dle Cobb !
Ce-ai spune să mergi acasă ? În America ?
- La copiii tăi ? - Nu poți aranja asta !
- Nimeni nu poate ! - Ca și implementarea.
Cobb, haide.
Cât de complexă e ideea ?
- Destul de simplă. - Nicio idee nu e simplă
când vrei s-o inoculezi în mintea altcuiva.
Concurentul meu principal e un bătrân cu o sănătate șubredă.
Fiul său va moșteni în curând conducerea corporației.
Vreau ca el să decidă dezbinarea imperiului ridicat de tatăl său.
- Cobb, nu trebuie să ne băgăm în așa ceva. - Stai puțin.
Dacă e să fac asta, dacă e s-o pot face, am nevoie de garanții.
Cum pot ști că-mi poți aranja întoarcerea ?
Nu poți ști.
Dar eu pot. Deci... ești gata să riști ?
Sau s-ajungi un bătrân plin de regrete, așteptând să moară-n singurătate ?
Adună-ți echipa, dle Cobb. Și alege-i cu mai multă înțelepciune.
Știu cât de mult îți dorești să mergi acasă.
- Dar asta e imposibil de realizat. - Ba se poate.
- Trebuie doar să intri suficient de profund. - Nu știi asta.
Am mai făcut-o.
Cui i-ai mai făcut-o ?
De ce mergem la Paris ?
O s-avem nevoie de un arhitect nou.
Nu ți-a plăcut niciodată să lucrezi la tine în birou.
Nu-i suficient loc pentru a gândi în chichineața aia.
E sigur pentru tine să te afli aici ?
Extrădarea din Franța spre America e un adevărat coșmar birocratic, știi asta.
Cred c-ar fi găsit o soluție rapidă în cazul tău.
Ți-am adus astea să le dai copiilor când o să ai ocazia.
E nevoie de mai mult decât de câteva animale de pluș
pentru a-i convinge pe copii că încă mai au un tată.
Fac ceea ce știu să fac.
- Fac ce-am învățat de la tine. - Niciodată nu te-am învățat să furi.
Nu, tu m-ai învățat să intru în mințile oamenilor.
Dar după ce s-a întâmplat, nu prea mai erau feluri legale de a-mi folosi deprinderea.
Ce cauți aici, Dom ?
Cred c-am descoperit cum pot ajunge acasă.
Să fac ceva pentru niște oameni foarte puternici.
Și care mă pot disculpa de toate acuzațiile.
- Dar am nevoie de ajutorul tău. - Ai venit să mi-l corupi cel mai bun.
Știi ce ofer eu. Trebuie să-i lași pe ei să decidă.
- Bani. - Nu doar bani. Mai ții minte. E...
șansa de a construi catedrale, orașe întregi, lucruri care n-au existat,
care nu ar putea exista în lumea reală.
Deci vrei să las și pe altcineva să te urmeze în fanteziile tale.
Practic ei nu vor intra în vis. Ei doar vor construi nivelurile
și-i vor învăța și pe restul asta. Asta-i tot.
Construiește-le tu.
Mal n-o să mă lase.
Întoarce-te la realitate, Dom. Te rog.
Acei copii, nepoții tăi, își așteaptă tatăl să se întoarcă acasă.
Asta-i realitatea lor. Iar această ultimă operațiune mă va duce acasă.
N-aș fi stat aici dac-aș fi stiut orice altă cale.
Am nevoie de un arhitect la fel de bun pe cât am fost eu.
Am pe cineva mai bun. Ariadne ?
Fă cunoștință cu dl Cobb.
- Mă bucur să vă cunosc. - Dacă ai puțin timp,
dl Cobb ar dori să discute cu tine despre o ofertă de lucru.
- Un post de practică ? - Nu chiar.
- Am un test pentru tine. - N-o să-mi spui nimic despre oferta de lucru ?
Înainte de a-ți spune despre ce e vorba, trebuie să știu dac-o poți face.
- De ce ? - Nu e ceva perfect legal.
Ai două minute să desenezi un labirint care să se rezolve într-un minut.
Stop.
Din nou.
Stop.
Va trebui să vii cu ceva mai bun.
Ceva de genul ăsta.
Se spune că folosim doar o mică parte din creier. Asta când nu dormim.
Când dormim, mintea noastră e capabilă de aproape orice.
- Cum ar fi ? - Imaginează-ți că desenezi o clădire, bine ?
În mod conștient tu-i creezi fiecare detaliu.
Dar uneori, parcă s-ar crea singură, dacă înțelegi ce vreau să spun.
- Da, de parcă s-ar descoperi singură. - Ca o adevarată inspirație, nu-i așa ?
În vise, mintea noastra face asta întruna.
Noi ne creăm și ne percepem lumea în același timp.
Iar mintea noastră face asta atât de bine,
încât noi nici nu știm că se-ntâmplă așa ceva.
Iar asta ne permite nouă să intervenim chiar în mijlocul acestui proces.
- Cum ? - Preluând controlul asupra părții creative.
Aici am nevoie de tine. Tu creezi lumea din vis.
Noi vom aduce subiectul în acel vis,
iar ei îl vor completa cu subconștientul lor.
Cum voi putea strânge suficiente detalii pentru a-i convinge că e ceva real ?
Visele par reale când suntem în ele, nu-i așa ?
Doar când ne trezim conștientizăm că s-a întâmplat ceva ireal.
Să te întreb ceva. Nu-ți aduci niciodată aminte de începutul unui vis, nu ?
Întotdeauna apari brusc în mijlocul unor evenimente.
- Da, cred că așa e. - Deci, cum am ajuns noi aici ?
- Păi tocmai am venit de la... - Gândește-te bine, Ariadne.
Cum am ajuns aici ? Unde ești de fapt acum ?
- Visăm ? - Acum ești de fapt într-un atelier, dormind.
Asta-i prima ta lecție într-un vis partajat. Liniștește-te.
Dacă-i doar un vis, de ce te ferești de...
Pentru că niciodată nu-i doar un vis, nu ? Iar durerea de la cioburile de sticlă
pe față e cumplită. Când ești în vis, o simți ca în realitate.
De-aia a creat armata visul partajat. Era un program de antrenament
pentru ca soldații să se poată împușca și înjunghia iar apoi să se trezească.
Iar arhitecții cum au ajuns să fie implicați în așa ceva ?
Cineva trebuia să proiecteze visurile, nu ?
- Ce-ar fi să mai ai răbdare încă 5 minute ? - 5 minute ?
Stăm aici de vorbă de cel puțin o oră.
În vis, mintea îți funcționează mult mai repede,
de-aia timpul pare că se scurge mai lent.
5 minute din lumea reală sunt echivalentul a 60 de minute în vis.
De ce să nu încerci să vezi ce poți proiecta în aceste 5 minute ?
Ai deja baza pregătită. Librăria, cafeneaua.
Chiar și restul detaliilor sunt aici.
- Cine sunt oamenii ăștia ? - Proiecții ale subconștientului meu.
- Al tău ? - Da. Adu-ți aminte. Tu visezi.
Tu ai construit lumea asta. Eu sunt subiectul. Mintea mea umple lumea.
Chiar poți vorbi la propriu cu subconștientul meu.
Asta-i una din metodele folosite pentru extragerea de informații de la un subiect.
- Sunt și alte metode ? - Creând ceva fortificat, cum ar fi...
un seif de bancă sau o închisoare.
Mintea le umple automat cu informațiile pe care trebuie să le protejeze.
- Înțelegi ? - Iar apoi tu intri cu forța și le furi.
Mă rog...
Credeam că spațiul visului e strict vizual, dar e mai apropiat de ceea ce simți.
Ce se-ntâmplă când începi să schimbi atât de mult legile fizicii ?
- Impresionant, nu-i așa ? - Da, este.
De ce uită toți la mine ?
Pentru că subconștientul meu simte că altcineva modifică lumea asta.
Cu cât schimbi mai mult lucrurile, cu atât încep proiecțiile
să conveargă mai mult spre tine.
- Să conveargă ? - Practic simt natura străină a visătorului.
Și practic vor ataca așa cum celulele albe din sânge atacă o infecție.
- Adică vor începe să ne atace acum ? - Nu. Doar pe tine.
E fantastic, dar crede-mă, dacă vei continua să schimbi lucrurile așa...
Incredibil. Ce-ai zice să-i spui subconștientului tău s-o lase mai ușor ?
E subconștientul meu. Ai uitat ? Nu-l pot controla.
Impresionant.
Știu podul ăsta. Locul ăsta chiar există în realitate, nu ?
Da, trec pe aici în fiecare zi, în drum spre școală.
Niciodată să nu recreezi lucruri din memoria ta.
Întotdeauna să-ți imaginezi locuri noi.
Parcă trebuia să te legi de locuri pe care le știi, nu-i așa ?
Numai detaliile de acolo. Un felinar, o cabină telefonică.
- Niciodată o zonă completă. - De ce nu ?
Construirea unui vis din amintirile tale e cel ușor mod de-a pierde
discernământul între ce e real și ce e doar un vis.
Deci asta ți s-a întâmplat ție ?
Ascultă-mă. Asta n-are nicio legatură cu mine.
Deci de-aia ai nevoie de mine să-ți construiesc visurile ?
Las-o în pace. Tai-o de-aici.
- Dă-te de aici ! - Cobb !
- Lăsați-o în pace ! - Dă-mi drumul !
- Aici ! Mal ! - Cobb !
- Mal ! - Trezește-mă !
- Mal, nu ! Nu ! - Trezește-mă ! Trezește-mă ! Trezește-mă !
Mal, nu !
Uită-te la mine. Ești în siguranță.
- Ești în regulă. - De ce... De ce nu m-am trezit ?
Pentru că nu trecuseră cele 5 minute, și nu poți ieși dintr-un vis
decât dacă mori.
- Are nevoie de un totem. - Ce ?
- Un totem, ceva mic, personal... - Halal subconștient mai ai, Cobb !
- Tipa e de-a dreptul încântătoare. - Deci ai întâlnit-o pe dna Cobb.
- E soția lui ? - Da. Deci un totem.
Ai nevoie de-un obiect mic, eventual greu. Să-l ai asupra ta mereu,
dar nimeni să nu știe de el.
- Cum ar fi o monedă ? - Nu. Ceva mai personalizat.
Ăsta e un zar măsluit.
Nu-l poți atinge. Și-ar pierde utilitatea.
Doar eu îi cunosc exact greutatea exactă și partea măsluită.
Astfel, când te vei uita la totemul tău, vei ști cu siguranță
că nu ești în visul altcuiva.
Nu știu dacă știi exact ce se petrece aici, sau dacă barem vrei să știi,
dar Cobb are probleme serioase, pe care încearcă să le ascundă aici.
Iar eu nu pot să fiu atât de deschisă în fața unui asemenea om.
Se va întoarce. N-am mai cunoscut pe nimeni care să invețe așa repede.
Realitatea nu-i va mai fi suficientă, iar când se va întoarce...
Când se va întoarce, va trebui s-o pui să lucreze la labirinturi.
- Tu n-o să fi aici ? - Trebuie să mă întâlnesc cu Eames.
Eames ? Nu, e în Mombasa. E practic în curtea celor de la Cobol.
- E un risc necesar. - Sunt o grămadă de hoți buni.
Nu avem nevoie doar de-un hoț. Ne trebuie și un falsificator.
Le poți freca una de alta cât vrei, dar n-o să facă pui.
- Nu știi niciodată. - Hai să bem ceva.
Tu faci cinste.
- Tot n-ai învățat să scrii corect. - Du-te dracu'.
Imiți bine scrisul de mână ?
- Oricare ar fi el. - Bun.
Vă mulțumesc.
Implantare.
Acum, înainte de a-mi spune că e imposibil, să-ți explic...
Nu, e perfect posibil. Doar că-i a dracu' de greu.
Interesant. Pentru că Arthur îmi tot spune că nu se poate realiza.
Arthur... Mai lucrezi cu demodatul ăla ?
- E bun în meseria lui, nu-i așa ? - E cel mai bun. N-are pic de imaginație.
Spre deosebire de tine.
Dacă vrei să faci implantare, ai nevoie de imaginație.
Să te întreb ceva. Ați reușit vreodată ?
Am încercat. Am implantat ideea, dar n-a prins rădăcini.
- N-ați implantat-o suficient de profund ? - Nu e vorba doar de profunzime.
Ai nevoie de varianta brută a ideii, pentru ca ea să evolueze natural
în mintea subiectului. E o artă subtilă.
Deci care-i ideea care trebuie implantată ?
Trebuie să-l facem pe-un moștenitor să desființeze imperiul tatălui său.
Ai de-a face cu o multitudine de motivații politice, sentimente anti-monopol și altele.
Dar toate chestiile astea depind de prejudecata subiectului.
Și ce trebuie să faci e să începi cu forma cea mai simplă a ideii.
- Și care anume ? - Relația cu tatăl său.
- Ai un chimist ? - Încă nu.
E un bărbat aici. Yusuf. El își face propriile amestecuri de somnifere.
- De ce nu mă duci la el ? - După ce scapi de cel care te urmărește.
- Bărbatul de la bar. - Cobol Engineering.
Recompensa pusă pe capul meu, era pentru viu sau pentru mort ?
Nu-mi aduc aminte. Să vedem dacă începe să tragă.
Încearcă să-l distragi. Ne vedem jos la bar în... jumătate de oră ?
- Tot pe aici ? - E ultimul loc la care s-ar gândi.
Bine.
Freddy ! Freddy Simmons. Dumnezeule, tu ești, nu-i așa ?
Nu, nu ești tu.
Nu pleci chiar acum, amice ?!
Da!
Aici.
Nu, cafea. O cafea. O cafea.
Facem o tură, dle Cobb ?
- Ce faceți în Mombasa ? - Sunt aici să-mi protejez investiția.
Deci așa scapi tu de cineva care te urmărește ?
E un altfel de urmăritor.
A spus Cobb că te vei întoarce.
- Am încercat să nu vin, dar... - Dar nimic nu seamănă cu asta.
Este... creație pură.
Ne uităm la niște arhitectură paradoxală ? Va trebui să stăpânești câteva trucuri
dacă vei construi trei nivele complete de vis.
- Scuzați-mă. - Ce fel de trucuri ?
Într-un vis, poți "păcăli" arhitectura să ia forme imposibile.
Asta îți permite să creezi bucle închise, cum sunt la Penrose Steps.
Scara Infinită.
Vezi ?
Paradox. O buclă închisă ca asta, te va ajuta să maschezi limitele unui vis.
Dar cât de mari trebuie să fie aceste nivele ?
De la mărimea unui etaj al unei clădiri, la un oraș întreg.
Dar trebuie să fie suficient de complicate,
pentru a le putea ascunde de proiecțiile subconștientului subiectului.
- Un labirint. - Exact, un labirint.
- Și cu cât e mai bun labirintul... - Cu atât mai mult timp avem,
- ... pâna suntem descoperiți de proiecții ? - Exact.
Subconștientul meu pare a fi suficient de politicos.
Ai răbdare, va fi mai rău.
Nimănui nu-i place să simtă pe altcineva controbăindu-i prin minte.
Cobb nu mai poate construi, nu-i așa ?
Nu știu dacă nu mai poate, dar nu mai vrea.
Crede că-i mai sigur dacă nu cunoaște dinainte aspectul arhitectural.
- De ce ? - Nu vrea să-mi spună.
Dar cred că-i din cauza lui Mal.
- Fosta lui soție ? - Nu, nu e fosta.
- Sunt încă împreună ? - Nu, e...
E moartă.
Ce vezi tu acolo e doar proiecția lui despre ea.
- Cum era ea în viața reală ? - Era încântătoare.
- Cauți un chimist ? - Da.
Pentru a pregăti ingredientele pentru o operațiune ?
- Și pentru a merge "pe teren" cu noi. - Eu nu prea ies pe teren, dle Cobb.
Am nevoie de tine acolo pentru a mixa componentele precise pentru nevoile noastre.
- Și care sunt acestea ? - Profunzime adâncă.
Un vis în timpul unui vis ? Două nivele ?
Trei.
Nu-i posibil. E prea instabil să fie atâtea vise, unele într-altele.
- Trebuie adăugat și un sedativ. - Unul puternic.
- Câți membri sunt în echipă ? - Cinci.
Șase.
Singura metodă de-a fi sigur c-ai rezolvat treaba e să intru și eu cu tine.
Nu-i loc pentru turiști într-o asemenea problemă, dle Saito.
De data asta, se pare că este.
Ăsta, cred eu, e o idee bună de plecare. Îl folosesc în fiecare zi.
- Pentru ce anume ? - Hai să-ți arăt.
- Poate nu ai dori să vezi așa ceva. - După tine.
Șase. Zece. Douăsprezece. Toți conectați, la naiba.
Vin în fiecare zi să-și împartă același vis.
Vezi ? E foarte stabil.
- Cât timp visează ? - Trei, patru ore pe zi.
- Iar timpul din vis ? - Cu amestecul ăsta ?
- Cam 40 de ore, în fiecare zi. - De ce fac asta ?
Spune-i, dle Cobb.
După un timp, devine singura metodă prin care mai poți visa.
Tu mai visezi, dle Cobb ?
- Și ei vin aici în fiecare zi, să doarmă ? - Nu.
Ei vin pentru a fi treziți. Visul a devenit realitatea lor.
Și cine ar putea să spună că nu-i așa ?
Să vedem ce poți face.
Știi cum să mă găsești.
Știi ce ai de făcut.
Tare, nu-i așa ?
Ești bine, dle Cobb ?
Da. Totul e în regulă.
Robert Fischer, moștenitorul trustului energetic Fischer Morrow.
Care e de fapt problema ta cu acest domn Fischer ?
Asta nu e problema ta.
Dle Saito, asta nu e o problemă clasică de spionaj industrial.
Ai cerut implantare. Sper că înțelegi implicațiile acestei cereri.
Din sămânța pe care o vom semăna în mintea acestui bărbat va încolți o idee.
Aceasta îl va defini. S-ar putea să-i schimbe...
E posibil să-l schimbe cu totul.
Suntem ultima companie care mai stă între ei și monopolul absolut pe piața de energie.
Și noi nu mai putem face față deja. Curând, vor controla sursele de energie
pe jumătate din lume. Astfel, vor deveni o nouă super-putere.
Umanitatea are nevoie ca Robert Fischer să se răzgândească.
Deci aici vom interveni noi. Cum e relația lui Robert Fischer cu tatăl său ?
Se zvonește că relația e destul de complicată.
Nu putem lucra doar pe baza zvonurilor, nu-i așa ?
Poți aranja să îl cunosc pe omul ăsta ? Browning. Mâna dreaptă a lui Fischer senior.
De fapt bunicul lui Fischer junior.
Ar trebui să se poată aranja. Dacă faci rost de niște referințe serioase.
Referințele sunt o parte a specializării mele, dle Saito.
Nu simt că va fi vreo înțelegere aici. Să nu-i mai vad.
Dle Browning, dintotdeauna Maurice Fischer a evitat sala de judecată.
Să-i șoptim grijile tale direct lui Maurice ?
- Nu-s sigur că e necesar. - Nu, nu, eu cred c-ar trebui.
Cum se simte ? Nu vreau să-l deranjez fără rost, dar...
Robert, ți-am zis să lași nenorocita aia... Stai, fă ce ți-am zis, ia-o...
Nu, liniștiți-vă, dle Fischer.
Ia-o de-aici!
Niciodată. Niciodată n-ai făcut ce ți-am zis.
Las-o.
Poftim.
Trebuie să fie o amintire la care ține foarte mult.
I-am pus-o lângă pat. Nici măcar n-a observat-o.
Robert... trebuie să discutăm despre o împuternicire.
- Știu că ți-e dificil, - Nu acum, unchiule Peter.
dar e foarte important să începem...
Au început să se adune vulturii.
Și cu cât Maurice Fischer e mai bolnav, cu atât mai puternic devine Peter Browning.
Am avut multe oportunități să-l observ pe Browning și...
să-i adopt prestanța fizică, să-i studiez obiceiurile, etcetera.
Deci, în primul nivel al visului, pot să-l întruchipez pe Browning
și să introduc noțiuni în mintea conștientă a lui Fischer.
După, când intrăm mai adânc în subconștient,
imaginea sa pentru Browning ar trebui să fie autoritară în fața lui.
- Deci el își va da singur ideea. - Exact.
Doar în felul ăsta va reuși implantarea. Trebuie să pară generată de la sine.
Eames, sunt impresionat.
Amabilitatea ta, ca de obicei, e foarte apreciată, Arthur, mulțumesc.
Voiai să intri în stare de vis singur, sau?
Nu, nu, făceam doar niște experimente.
Nu mi-am dat seama că era cineva aici, așa că...
- Da, de fapt, lucram la totemul meu. - Hai, lasă-mă să-l văd.
Văd că ai început să înveți, nu?
E o soluție elegantă pentru a ține pasul cu realitatea.
- A fost ideea ta? - Nu, a fost... A fost a lui Mal, de fapt.
Ăsta a fost al ei. Îl învârtea în vis și nu se oprea niciodată.
Se învârtea întruna.
- Arthur mi-a spus că a murit. - Cum stai cu labirinturile?
Fiecare nivel este legat de partea subconștientului pacientului
pe care încercăm s-o accesăm.
Deci, voi transforma ultimul nivel într-un spital ca Fischer să-și poată aduce tatăl.
Am o întrebare în legătură cu labirintul ăsta.
Nu, nu, nu-mi arăta caracteristicile. Doar visătorul trebuie să știe traseul.
De ce e atât de important?
În caz că unul din noi creează imagini din subconștientul lui.
Nu vrem ca ei să cunoască detalii despre labirint.
Adică, în caz că o creezi pe Mal.
- Nu poți s-o ții afară din vis, nu? - Așa-i.
Nu poți construi pentru că, dacă tu știi labirintul, atunci și ea îl știe.
Ar sabota întreaga operațiune.
- Cobb, ceilalți știu? - Nu. Nu știu.
Trebuie să-i avertizezi dacă se înrăutățește situația.
Nimeni n-a spus că se înrăutățește.
Trebuie să mă întorc acasă, doar la asta mă gândesc acum.
- De ce nu te poți întoarce? - Pentru că ei cred c-am omorât-o.
- Mersi. - Pentru ce?
Pentru că nu m-ai întrebat dac-am omorât-o sau nu.
"Voi fărâmița imperiul tatălui meu."
Asta e, cu siguranță, o idee pe care chiar Robert ar alege s-o respingă.
De-asta trebuie să implantăm ideea adânc în subconștientul lui.
Subconștientul e motivat de către emoții, nu? Nu de către judecată.
Trebuie să găsim o modalitate de-a traduce informația într-o noțiune bazată pe emoții.
Cum traduci o strategie de afaceri într-o emoție?
MAURICE ȘI ROBERT - DOUĂ GENERAȚII FISCHER DOI OAMENI DE AFACERI DIFERIȚI.
Asta vrem să ne dăm seama aici, nu?
Relația dintre Robert și tatăl lui e tensionată, dacă nu mai rău.
Păi, putem să mergem pe ce-ai zis?
Putem să-i implantăm să distrugă compania tatălui său în semn de "du-te naibii".
Nu, deoarece cred că emoțiile pozitive
sunt tot timpul mai puternice decât cele negative.
Cu toții tânjim după înțelegere, după purificarea sufletului.
Trebuie ca Robert Fischer să aibă o reacție emoțională pozitivă în legătură cu ideea.
Bine, păi, încearcă asta.
"Tatăl meu acceptă faptul că vreau să mă descurc singur, nu să-i calc pe urme."
- Ar putea să meargă. - Ar putea?
Vom avea nevoie de ceva mai bun decât o simplă posibilitate.
Mulțumesc pentru contribuție, Arthur.
Iartă-mă c-am vrut să fii mai specific, Eames.
- Mai specific? - În implantări nu trebuie să fii specific.
Când intrăm în mintea lui, va trebui să ne descurcăm cu ce găsim.
În primul nivel, vom dezvolta relația dintre el și tatăl lui.
Să implantăm, "Nu voi călca pe urmele tatălui meu".
În următorul nivel, îi dăm ideea lui Robert, "Voi face ceva pe cont propriu".
Și, în timp ce ne apropiem de ultimul nivel, scoatem artileria grea.
- "Tatăl meu nu vrea să fiu ca el". - Exact.
După ce-am creat 3 nivele, visele se vor destrăma la cel mai mic deranjament.
Îl vom seda.
Pentru un somn destul de adânc astfel încât să creăm 3 nivele de vis,
va trebui să-l combinăm cu un sedativ foarte puternic.
Noapte bună.
Compusul pe care-l vom folosi pentru a partaja visul
creează o legătură foarte puternică între visători
în timp ce accelerează funcția creierului, chiar.
Cu alte cuvinte, avem mai mult timp pentru fiecare nivel.
Funcția creierului în vis va fi de 20 de ori mai solicitată.
Și când intri într-un vis în visul respectiv, efectul e compus.
- Sunt trei vise, adică 10 ore ori 20... - Scuze, matematica nu e punctul meu forte.
- Cât de mult înseamnă asta? - O săptămână doar pentru primul nivel.
Șase luni pentru al doilea nivel, și al treilea nivel...
Sunt 10 ani.
Cine-ar vrea să rămână prins într-un vis pentru 10 ani?
Depinde cum e visul.
Deci, odată ce-am făcut implantarea, cum mai ieșim?
Și sper că te gândești la ceva mai elegant decât să mă împuști în cap.
- Un impuls. - Ce-i un impuls?
Ăsta, Ariadne, e un impuls.
E sentimentul acela de cădere pe care-l primești și te trezește brusc.
Te scoate din vis.
Vom simți un impuls dacă suntem sub influența unui sedativ atât de puternic?
Asta e partea inteligentă.
Am modificat sedativul astfel încât să lase funcția urechii interne neatinsă.
În felul acesta, oricât de adânc e somnul, visătorul încă mai poate simți căderea.
Sau răsturnările.
Șmecheria e că trebuie să sincronizăm un impuls
care poate penetra toate cele trei nivele.
Am putea folosi derularea muzicii pentru a sincroniza diferite impulsuri.
N-are programată nicio operație, nicio consultare la dentist, nimic.
Nu trebuia să aibă o operație la genunchi?
Nimic. Nimic pentru care l-ar seda, adică. Și avem nevoie de cel puțin 10 ore.
Un zbor de la Sydney la Los Angeles.
Unul dintre cele mai lungi zboruri. Și el face zborul la fiecare 2 săptămâni.
Atunci înseamnă că are un avion privat.
Nu și dacă avionul avea nevoie de reparații neprevăzute.
- Trebuie să fie Boeing 747. - De ce?
Pentru că într-un Boeing 747, pilotul se află sus,
iar clasa întâi e la bordul anterior, astfel încât nimeni să nu treacă pe-acolo.
Dar ar trebui să rezervi întreaga cabină. Și să mituiești echipajul de la clasa întâi.
Am cumpărat avionul. Părea mai simplu.
Ei bine, se pare că avem 10 ore.
Ariadne? Te-ai descurcat nemaipomenit, să știi.
Știi cum să mă găsești. Știi ce ai de făcut.
Îți amintești când m-ai cerut în căsătorie?
- Desigur. - Spuneai c-ai avut un vis.
Am visat că vom fi împreună până la bătrânețe.
Și putem fi.
N-ar trebui să fii aici.
Am vrut doar să văd ce fel de "teste" faci singur în fiecare noapte.
- Asta nu te privește pe tine. - Mă privește întrutotul.
- Mi-ai cerut să partajăm visele. - Nu și astea. Astea sunt visele mele.
- De ce te sedezi? - Doar așa pot să mai visez.
- De ce-i atât de important să visezi? - În visele mele, încă suntem împreună.
Astea nu sunt doar niște vise.
Astea sunt amintiri. Și ai spus să nu folosim niciodată amintiri.
- Știu. - Încerci s-o ții în viață.
- Nu poți să n-o mai visezi. - Nu înțelegi.
Astea sunt momente pe care le regret. Sunt amintiri pe care trebuie să le schimb.
Păi, ce regreți în subconștientul tău?
Ascultă, e doar un lucru pe care trebuie să-l înțelegi la mine.
- Asta e casa ta? - A mea și a lui Mal, da.
- Ea unde e? - Murise deja.
Acela e fiul meu, James. Sapă după ceva, probabil un vierme.
Ea e Phillipa.
M-am gândit să-i strig, ca să se întoarcă, să zâmbească și să pot vedea...
fețele lor frumoase, dar... e prea târziu.
Acum. Ori niciodată, Cobb.
Încep să intru în panică. Îmi dau seama că voi regreta acest moment, că...
trebuie să le văd fețele pentru ultima oară.
James! Phillipa! Veniți în casă!
Dar clipa asta e în trecut.
Și orice-aș face, nu pot schimba acest moment.
În timp ce mă pregătesc să-i strig, ei fug.
Dacă nu le voi mai vedea fețele niciodată, trebuie să mă întorc acasă.
În lumea reală.
- Ce faci aici? - Numele meu e...
Știu cine ești. Ce faci aici?
- Încerc să-nțeleg ce s-a întâmplat. - Cum ai putea înțelege?
Știi ce înseamnă să fii îndrăgostit?
- Să ai o jumătate? - Nu.
Să-ți spun o ghicitoare.
Aștepți un tren. Un tren care te va duce departe.
Știi unde speri să te ducă trenul, dar nu știi cu siguranță.
Dar nu contează. Cum de nu-ți pasă unde te va duce trenul?
Pentru că vom fi împreună.
- Cum ai putut s-o aduci aici, Dom? - Ce-i locul ăsta?
E un hotel de lux unde obișnuiam să ne petrecem aniversările căsătoriei.
Ce s-a întâmplat aici?
Ai promis! Ai promis că vom fi împreună!
Te rog, vreau să rămâi aici! Doar pentru un moment!
Ai spus că vom fi împreună! Ai spus că vom fi împreună până la bătrânețe!
Mă voi întoarce după tine. Promit.
Crezi că poți să creezi o închisoare de amintiri unde s-o ții, pur și simplu?
Crezi că închisoarea aia o va păstra?
E timpul. Maurice Fischer tocmai a murit în Sydney.
- Când e înmormântarea? - Joi. În Los Angeles.
Robert va duce trupul cel târziu marți. Ar trebui să ne mișcăm.
Bine.
- Cobb, vin cu tine. - I-am promis lui Miles, nu.
Echipa are nevoie de cineva care înțelege cu ce ai de a face.
Și nu trebuie să fiu eu acel cineva,
dar, atunci trebuie să-i arăți lui Arthur ce am văzut.
Faceți rost de încă un loc în avion.
Dacă urc în avion și nu vei respecta înțelegerea noastră,
când aterizăm, intru la pușcărie pentru tot restul vieții mele.
Termină ce ai de făcut pe drum. Iar eu voi da un telefon din avion,
și nu vei avea probleme la trecerea de Birourile de Imigrări.
- Da, este. - Mulțumesc.
Da.
- Al treilea loc pe dreapta. - Mulțumesc.
- Pardon. - Da, pardon, greșeala mea.
Bun venit la bord, dle. Pot să vă iau paltonul? Mulțumesc.
PUNEȚI-VĂ CENTURILE FUMATUL INTERZIS
Scuză-mă, ăsta e al tău cumva? Cred că ți-a căzut.
- Domnilor, doriți o băutură? - Apă, vă rog.
La fel, vă rog.
Mulțumesc.
Știi, nu m-am putut abține să observ, dar nu cumva ești vreo rudă
de-a faimosului Maurice Fischer?
- Ba da, era... tatăl meu. - Era o persoană care te inspiră.
- Condoleanțe. - Dle.
- Poftim. - Mulțumesc.
În cinstea tatălui tău. Odihnească-se în pace, nu?
Nu puteai și tu să urinezi înainte să intri în stare de vis?
Scuze.
Ai băut cam multă șampanie gratuită înainte de a decola, nu, Yusuf?
Al dracu' de amuzant.
Ei bine, măcar știm că Robert va căuta un taxi pe vremea asta.
- Dobitocule! Omule, de ce nu-ncerci... - Pleacă.
Doar pune-l să sune... Trebuie să-nchid. Bine, taxi! Mulțumesc.
Bine, pe Third and Market. Rapid.
Ce faci?
- Mă scuzați, credeam că era liber. - Ei bine, nu e.
- Poate că îl putem împărți. - Da, sau poate nu.
Puteți să trageți pe dreapta și să-l dați pe acest om...
Nemaipomenit.
Hai!
Sunt 500 de dolari în el. Iar portofelul valorează mai mult de-atât,
așa că mă puteți lăsa la destinație.
Mi-e teamă că nu e...
Acoperiți-l!
Capul la cutie! Capul la cutie, acum! Ce naiba se petrece?
Asta nu făcea parte din design.
Cobb? Cobb?
Împușcă-l!
- Ești bine? - Da, sunt bine. Sunt bine.
Fischer e în regulă, doar dacă nu-i vine rău de mașină.
Saito?
Duceți-l pe Fischer în camera din spate, acum!
- Duceți-l în camera din spate. Mișcați! - Ce naiba s-a întâmplat?
- A fost împușcat? E pe moarte? - Nu știu.
Dumnezeule.
- Voi unde erați? Ce vi s-a-ntâmplat? - Am fost blocați de un tren de marfă.
De ce ai pune un tren să treacă în mijlocul unei intersecții centrale?
- N-am făcut-o. - Ei bine, atunci de unde a venit?
Hai să te-ntreb ceva! De ce dracu' am fost ambuscați?
Tipii ăia n-au fost niște imagini normale! Au fost antrenați, pentru Dumnezeu!
- Ai dreptate. - Cum de e antrenat?
Fischer a pus un extractor să-i învețe subconștientul să se apere, așa că,
subconștientul lui e antrenat să combată inamici.
Ar fi trebuit să văd asta în cercetare, îmi pare rău.
- Și, de ce naiba nu s-a întâmplat asta? - Calmează-te.
Nu-mi spune mie să mă calmez. Asta era treaba ta, pentru Dumnezeu!
Era datoria ta! Trebuia să-i verifici amănunțit dosarul lui Fischer!
Nu suntem pregătiți pentru tipul ăsta de violență!
Am mai avut de-a face înainte cu securitate din subconștient!
Vom fi puțin mai grijulii și vom fi în regulă!
Asta nu făcea parte din plan! Moare, pentru numele lui Dumnezeu!
- Bine, să-i curmăm suferința. - Nu, nu!
- Nu face asta! - Care-i problema, Cobb?
- Nu face asta. - E în agonie. Vreau să-l trezesc.
- Nu. Nu-l va trezi. - Cum adică, nu-l va trezi?
- Nu-l va trezi. - Când murim în vis, ne trezim.
Nu și în visul acesta. Suntem mult prea sedați pentru a ne trezi în felul ăsta.
- Bine. Și, ce se întâmplă dacă murim? - Intrăm în neant.
- Vorbești serios? - Neant?
- Spațiu nedefinit al visului. - Ei bine, și ce naiba e acolo?
Subconștientul pur, infinit. Nu se află nimic acolo,
în afară de ce a fost lăsat în urmă de persoanele care partajează visul
și care au mai fost prinse acolo. Unde, în cazul nostru, tu ești acela.
Ei bine, pentru cât timp am putea fi blocați acolo?
Nu se poate să scapi până ce n-a mai trecut efectul sedativelor.
- Cât timp, Yusuf? - Decenii. Poate o eternitate. Nu știu.
Întreabă-l pe el, el e cel care a fost acolo.
Să-l ducem sus. Haideți. Să mergem.
Nemaipomenit. Mulțumesc.
Deci, acum suntem prinși în mintea lui Fischer, luptându-ne cu armata lui privată.
Și, dacă suntem omorâți, vom fi pierduți în neant
până ce creierii noștri devin omletă, nu?
Are cineva o trusă de prim-ajutor?
Deci, știai care sunt riscurile, și nu ne-ai spus?
Nu trebuiau să existe riscuri. Nu știam că ne vom lupta c-o echipă de securitate.
- N-aveai niciun drept să ne implici. - Era singura cale de a trece de 3 nivele.
- Iar tu. Știai asta și-ai fost de acord? - Am avut încredere în el.
Ai avut încredere-n el? Când ți-a promis jumătate din profit?
Nu. Ci tot profitul lui. Oricum, a spus c-a mai făcut asta înainte.
A mai făcut-o. Cu cine, cu Mal? Pentru că ai ieșit cu bine din situație?
N-are nicio legătură cu asta. Am făcut ce trebuia ca să mă întorc la copiii mei.
Deci, ne-ai condus într-o zonă de război fără nicio cale de ieșire.
Există o cale de ieșire. În regulă. Continuăm să ne facem treaba cât mai rapid,
și vom ieși folosind impulsul, la fel ca-nainte.
Las-o baltă. Dacă înaintăm în subconștient, ne mărim doar riscurile.
Eu voi rămâne în acest nivel al subconștientului, băieți.
Oamenii lui Fischer înconjoară acest loc chiar în timp ce vorbim.
Zece ore de zbor înseamnă o săptămână în nivelul ăsta.
Asta înseamnă că toți vom fi omorâți. Vă garantez asta.
N-avem altă variantă decât să înaintăm și s-o facem cât mai repede cu putință.
Singura cale de scăpare e să mergem mai adânc în subconștient.
Pregătiți-vă. Tu, haide. Să-l amenințăm puțin.
Sunt asigurat cu până la 10 milioane de dolari în caz de răpire.
- Ar trebui să fie foarte simplu. - Gura! N-o să fie.
În biroul tatălui tău, sub rafturile cu cărți, se află seiful lui personal.
- Avem nevoie de combinație. - Nu cunosc niciun seif.
Asta nu-nseamnă că nu știi combinația.
- Spune-ne care e. - Nu știu.
Știm asta de la o sursă de încredere pe care o știi și tu.
Da? Care sursă?
500 de dolari, atâta costă?
- Ce-i înăuntru? - Bani, carduri, acte. Și asta.
- E folositoare? - S-ar putea.
- E rândul tău. Ai timp o oră. - O oră?
Trebuia să am la dispoziție o noapte ca să scot informația asta.
Și Saito nu trebuia să fie împușcat în piept.
Ai o oră la dispoziție, du-te și fă rost de ceva folositor, te rog.
- Ce-i aia? - Sursa de încredere.
Unchiul Peter?
Nu.
- Fă-i să se oprească. - Combinația.
- N-o știu. - De ce spune Browning c-o ai?
Nu știu. Lasă-mă să vorbesc cu el și voi afla.
Ai timp o oră. Începe să vorbești.
Ești bine?
Ești nevătămat?
Nemernicii ăștia m-au torturat timp de două zile.
Au o persoană care are acces la biroul tatălui tău și încearcă să-i deschidă seiful.
- Da. - Credeau că știu combinația, dar n-o știu.
- Da, păi, nici eu n-o știu, așa că... - Cum?
Maurice mi-a spus că atunci când va fi mort, numai tu vei putea să-l deschizi.
Nu, nu mi-a dat niciodată vreo combinație.
Poate că ți-a dat. Adică, poate că nu ți-ai dat seama că era o combinație.
Ei bine, atunci, ce?
Nu știu, vreo combinație semnificativă de numere bazată
pe experiențele pe care le-ai avut cu Maurice.
Nu prea am avut multe experiențe semnificative împreună.
Poate ți-a spus după ce-a murit mama ta.
După ce a murit mama mea, știi ce mi-a spus?
- "Robert, nu mai e nimic de zis". - Nu era un om sentimental.
Aveam 11 ani, unchiule Peter.
- Cum se simte? - E foarte îndurerat.
Când ajungem în nivele mai adânci, durerea nu va fi atât de puternică.
- Și dacă moare? - Adică, în cel mai rău caz?
Când se trezește, mintea lui nu va mai exista.
- Cobb, tot îmi voi respecta înțelegerea. - Apreciez asta, Saito.
Dar, când te vei trezi, nici n-o să-ți mai amintești c-am avut o înțelegere.
Neantul va deveni realitatea ta.
Vei fi pierdut acolo pentru atâta timp încât vei deveni un bătrân.
- Voi fi plin regrete? - Și vei aștepta să mori singur.
Nu. Mă voi întoarce. Și vom fi din nou oameni tineri împreună.
Respiră.
Tipii ăștia ne vor omorî dacă nu le dăm combinația.
- Vor doar să ne răscumpere. - I-am auzit.
O să ne-ncuie în duba aia, și dup-aia o vor arunca în râu.
- Bine. Ce-i în seif? - Ceva pentru tine.
Maurice spunea tot timpul că era cel mai de preț dar al lui pentru tine.
Un testament.
Testamentul lui Maurice e la firma Port and Dunn.
E unul dintre ele. Acesta l-ar înlocui pe celălalt dacă tu dorești.
Asta înseamnă să desparți compania Fischer Morrow.
Ar însemna sfârșitul întregii puteri pe care o știm acum.
Îmi va nega întreaga moștenire. De ce ar sugera un astfel de lucru?
Nu știu. Te-a iubit, Robert.
- În felul lui. - În felul lui?
Înainte să moară, m-a chemat spre patul lui de moarte.
De-abia mai putea vorbea.
Dar s-a chinuit să-mi spună un ultim lucru.
M-a tras aproape de el. Am putut desluși doar... un singur cuvânt.
"Dezamăgit".
Când ai fost în neant?
Poate c-ai convins restul echipei să continuie misiunea asta,
dar nu știu adevărul.
Adevărul? Care adevăr?
Faptul că, în orice minut, ai putea crea un tren de marfă care să treacă prin zid.
Faptul că Mal apare dintr-o dată din subconștientul tău.
Și, faptul că, cu cât mergem mai adânc în subconștientul lui Fischer,
mergem mai adânc și în al tău.
Și... nu sunt sigură că ne va plăcea ce-o să găsim acolo.
Lucram împreună. Exploram ideea unui vis într-un alt vis.
Eu tot forțam lucrurile. Voiam să merg din ce in ce mai adânc. Voiam să înaintez.
N-am înțeles faptul că orele ar putea însemna ani în subconștient,
faptul că puteam fi prinși atât de adânc încât,
atunci când am ajuns la capătul subconștientului nostru,
nu mai puteam discerne ce era real și ce nu.
Am creat, am construit o lume numai a noastră.
Am făcut asta ani întregi. Ne-am construit propria lume.
- Cât timp ai rămas acolo? - În jur de 50 de ani.
Dumnezeule. Cum ai putut suporta?
La-nceput n-a fost atât de rău, ne simțeam ca niște zei.
Problema era faptul că știam că nimic nu era real.
În cele din urmă, a devenit imposibil să trăiesc în felul ăla.
Iar Mal?
A încuiat ceva, ceva adânc în subconștientul ei.
Un adevăr pe care-l știa odată, dar... dar pe care a ales să-l uite.
Neantul a devenit realitatea ei.
Ce s-a-ntâmplat când te-ai trezit?
Păi, să ne trezim din asta după, după ce-am stat ani, decenii...
ca să devenim suflete îmbătrânite puse înapoi în corpuri tinere, pur și simplu?
Știam că ceva nu era în regulă cu ea. Numai că nu voia să recunoască.
În cele din urmă, mi-a spus adevărul. Era posedată de către o idee.
O singură idee foarte simplă care a schimbat totul.
Ideea că lumea noastră nu era reală.
Ideea că trebuia să se trezească pentru a reveni la realitate, că...
pentru a ne întoarce acasă... trebuia să ne omorâm.
- Iar copiii voștri? - Credea că erau imagini,
că adevărații noștri copii ne așteptau undeva în lumea reală.
- Da, Cobb! Sunt mama lor! - Calmează-te.
Crezi că nu poți să-mi dau seama care sunt copiii mei adevărați?
Dacă ăsta e visul meu, de ce nu pot controla situația?
Pentru că nu știi că visezi!
Era sigură că nu puteam face nimic ca s-o conving, oricât de mult o imploram,
oricât de mult discutam cu ea.
A vrut s-o facă, dar n-o putea face singură.
M-a iubit prea mult, așa că, a făcut un plan de aniversarea noastră.
- Scumpo, ce faci? - Alătură-mi-te.
Doar, vino înapoi înăuntru. Bine? Vino înăuntru, hai.
- Nu. Voi sări, iar tu vii cu mine. - Nu, n-o să vin. Acum ascultă-mă.
Dacă sari, nu te vei mai trezi, îți amintești? Vei muri.
Acum vino-napoi înăuntru. Hai. Vino înăuntru ca să putem discuta.
Am discutat destul.
- Mal. - Vino pe margine sau voi sări chiar acum.
Bine.
O să discutăm despre asta. Bine?
- Îți cer să ai încredere deplină în mine. - Nu, scumpo.
Nu, nu pot... Știi că nu pot face asta.
Stai o secundă, și gândește-te la copiii noștri.
Gândește-te la James. Gândește-te la Phillipa acum.
Dacă nu mor cu tine, copiii tot vor fi luați.
Ce-nseamnă asta?
Am depus o scrisoare împreună cu avocatul nostru,
explicând că mi-e teamă pentru siguranța mea.
Că m-ai amenințat cu moartea.
- Ce? De ce ai făcut asta? - Te iubesc, Dom.
De ce mi-ai face așa ceva?
Te-am scutit de vina de a alege să-i părăsești.
Mergem acasă la copiii noștri adevărați.
Nu, nu, nu, Mal, ascultă-mă, bine? Mal, vrei să te uiți la mine, te rog?
Așteptați un tren.
- Mal, pentru Dumnezeu, nu face asta! - Un tren care vă va duce departe.
- James și Phillipa ne așteaptă! - Știți unde sperați să vă ducă trenul.
- Ne așteaptă! - Nu puteți ști cu siguranță.
- Mal, uită-te la mine! - Dar nu contează.
- Mal, pentru numele lui Dumnezeu! - Pentru că veți fi împreună.
Mal, ascultă-mă! Scumpo! Uită-te la mine! Mal, nu! Dumnezeule!
A fost declarată sănătoasă de către trei psihiatrii diferiți.
Mi-a fost imposibil să încerc să-mi explic natura nebuniei sale.
Așa că, am plecat din SUA.
Acum, ori niciodată, Cobb.
James! Phillipa! Veniți în casă! Haideți!
Bine, să mergem.
Mi-am lăsat copiii în urmă și de-atunci încerc să-mi cumpăr o cale de întoarcere.
Vina ta o definește. Asta-i dă putere asupra ta.
Dar nu ești responsabil pentru ideea care a distrus-o.
Și dacă vom reuși implantarea asta,
trebuie să te ierți și va trebui s-o înfrunți.
Dar nu trebuie să faci asta singur.
- Nu, nu, nu vei... - Fac asta pentru binele celorlalți.
Pentru că n-au nicio idee despre riscul pe care și l-au asumat venind aici cu tine.
Trebuie să ne mișcăm.
- Timpul a expirat. - Bine. Nu știu nicio combinație.
- Nu una din minte, în orice caz. - Atunci ce zici de una din instinct?
Am pe cineva care se află în biroul tatălui tău chiar acum
pregătit să introducă combinația.
Spune-mi primele 6 numere care-ți vin în minte chiar acum.
- Habar n-am. - Chiar acum!
- Am spus acum! Acum! - 5, 2, 8, 4, 9, 1.
Va trebui să te străduiești puțin mai mult de-atât.
Bine. Acoperiți-i pe cap. O să mergem la o plimbare.
Valorăm mai mult în viață pentru tine. M-ai auzit?
Ce-ai aflat?
Relația băiatului ăluia cu tatăl lui e chiar mai rea decât ne-am imaginat.
Și cum ne-ajută asta?
Cu cât sunt mai mari problemele, cu atât e mai puternică purificarea.
Cum îi vom putea împăca dacă sunt atât de depărtați unul de altul?
- Păi, la asta lucrez, nu? - Lucrează mai rapid.
Imaginile se apropie rapid.
Trebuie să mergem mai adânc înainte să fim complet înconjurați.
Rahat.
La dracu'.
Nu trebuie să ne fie teamă să visăm ceva "măreț", dragule.
Acum, trebuie să îndreptăm dușmănia față de tatăl său asupra nașului său.
O să-i ruinezi singura relație pozitivă?
Nu, îi îmbunătățim relația cu tatăl lui
în timp ce demascăm adevărata față a nașului său.
Ar trebui să-i cerem mai mulți bani lui Fischer decât lui Saito pentru misiune.
Cum rămâne cu securitatea lui Fischer? O să fie mai greu cu fiecare nivel.
- Cred că-l angajăm pe dl Charles. - Nu.
- Cine-i dl Charles? - E o idee proastă.
Imediat ce intrăm în hotelul ăla și ne apropiem de Fischer,
oamenii lui ne vor asalta. Folosim mișcarea cu dl Charles la fel ca-n misiunea Stein.
- Deci, să-nțeleg c-ați mai făcut-o? - Da, și n-a funcționat.
Subiectul și-a dat seama că visa iar subconștientul lui ne-a făcut praf.
Excelent. Dar ați învățat de-atunci, nu?
Trebuie ca cineva să-i distragă atenția.
Nicio problemă. Ce zici de doamna aceea frumoasă pe care am folosit-o data trecută?
Ascultă-mă. Să conduci atent, da?
În următorul nivel totul va fi instabil ca naiba.
Da.
Să nu ne trimiți prea devreme. Avem doar o șansă cu impulsul ăla. Trebuie să reușim.
Voi da drumul la muzică pentru a vă anunța iar restul depinde numai de voi.
- Sunteți pregătiți? - Suntem pregătiți!
Vise plăcute.
Te plictisesc?
Îți ziceam povestea mea. Cred că nu era pe placul tău.
Am multe lucruri în minte.
Am avut rezervări?
Uite-l pe dl Charles.
Bine, ar fi nemaipomenit.
Dl Fischer, așa-i?
E o plăcere să vă revăd, Rod Green de la compania de marketing.
- Iar dvs sunteți? - Pe pas de plecare.
În caz că te plictisești.
Cred că v-a dat papucii.
Asta, dacă nu cumva numărul ei chiar e format numai din 6 cifre.
528-491
Ce mod amuzant de a-ți face prieteni, să ți se fure portmoneul în felul ăsta.
La naiba. Numai portmoneul valora cel puțin 500 de...
În jur de 500 de dolari, nu?
Ascultați, nu vă faceți griji. Oamenii mei se ocupă de asta chiar în timp ce vorbim.
Cine sau ce e dl Charles?
E o șmecherie făcută pentru a-l întoarce pe Fischer împotriva propriului subconștient.
Și de ce nu ești de acord?
Pentru că trebuie să-i spui persoanei țintă că visează,
ceea ce înseamnă să atragem multă atenție asupra noastră.
N-a spus Cobb să nu facem niciodată așa ceva?
Deci, acum ai observat cât timp își petrece Cobb
făcând lucruri pe care spune să nu le faci niciodată.
Dle Saito, pot vorbi puțin cu dvs?
- Îmi pare rău, dar... - Stai. Așteaptă!
- Parcă arătați puțin mai "vioi". - Foarte amuzant, dle Eames.
Există turbulențe în avion?
Nu, e mai adânc. Așa conduce Yusuf acum.
- Scuze. Cine spuneai că ești? - Rod Green de la compania de marketing.
Dar nu e deloc adevărat, nu?
Numele meu e dl Charles. Vă amintiți de mine, nu?
Sunt șeful dvs de securitate aici.
Tu coboară la un alt etaj și continuă să mergi.
Scapă de portmoneu. Oamenii lui Fischer îl vor căuta.
- Bine. - Trebuie să-i facem rost lui Cobb de timp.
Securitate?
- Lucrezi pentru hotel? - Nu, nu.
Sunt specializat într-un fel foarte specific de securitate. Securitatea subconștientului.
Vorbești despre vise? Vorbești cumva despre extracție?
Sunt aici să vă protejez. Dvs...
Ai făcut o alegere bună. Deci, ce planuri ai...
Dle Fischer, sunt aici pentru a vă proteja în caz că
cineva încearcă să intre în mintea dvs prin intermediul viselor dvs.
Nu sunteți în siguranță aici. Vin după dvs.
Ciudată vreme, nu?
Simțiți asta?
Ce se-ntâmplă?
Cobb îi distrage atenția lui Fischer asupra ciudățeniei visului,
ceea ce îi pune subconștientul să caute visătorul.
Adică pe mine. Rapid, sărută-mă.
- Încă se mai uită la noi. - Da, merita o încercare.
Probabil c-ar trebui s-o ștergem de-aici.
Simțiți asta? Ați fost antrenat pentru o situație ca asta, dle Fischer.
Fiți atent cât de ciudată e vremea, schimbările gravitaționale.
Nimic nu e real. Sunteți într-un vis.
Acum, cea mai ușoară cale de a vă testa
este să încercați să vă amintiți cum ați ajuns în hotelul ăsta. Puteți face asta?
Da, eu, eu...
Nu, respirați adânc. Amintiți-vă pregătirea.
Acceptați faptul că sunteți într-un vis, și că eu mă aflu aici ca să vă protejez.
Haideți.
- Nu ești real? - Nu, nu.
Sunt o imagine a subconștientului dvs.
Am fost trimis aici în caz că extractorii au încercat să vă bage într-un vis.
Și cred că asta se petrece chiar acum, dle Fischer.
Da. Bine. Bine.
- Poți să mă scoți de-aici? - Imediat. Urmați-mă.
Bine.
Nu, durează doar 10 minute. Dacă doriți, îl pot chema pentru dvs.
- Recepția, cu ce vă pot ajuta? - Ar fi nemaipomenit.
Stai puțin.
Dumnezeule! Ce faci?
Oamenii ăștia au fost trimiși aici pentru a vă răpi, bine?
Dacă vreți ajutorul meu, trebuie să rămâneți calm.
Am nevoie de cooperarea dvs., dle Fischer.
Dacă acesta e un vis, ar trebui doar să mă omor pentru a mă trezi, nu?
N-aș face asta în locul dvs., dle Fischer.
Cred că v-au sedat și dacă vă împușcați, s-ar putea să nu vă mai treziți.
S-ar putea să intrați într-o stare de vis mai profundă, știți despre ce vorbesc.
Vă amintiți pregătirea.
Vă amintiți ce v-am spus. Dați-mi arma.
Camera asta ar trebui să fie direct sub camera 528?
Da.
Gândiți-vă, dle Fischer, gândiți-vă. Ce vă amintiți înainte de visul ăsta?
Erau, erau multe focuri de armă. Era... ploaie.
Unchiul Peter. Dumnezeule, am fost răpiți.
Unde vă țin?
- Ne-au băgat în spatele unei dube. - Asta explică schimbările gravitaționale.
Sunteți în spatele unei dube chiar acum. Mai spuneți.
Avea legătură cu un, un seif?
Dumnezeule, de ce așa de greu să-mi amintesc?
E ca și cum ai încerca să-ți amintești un vis după ce te-ai trezit.
Ascultați-mă, e nevoie de ani de antrenament.
Tu și Browning ați fost băgați în visul ăsta,
pentru că încearcă să fure ceva din mintea ta.
Trebuie să te concentrezi și să încerci să-ți amintești ce e.
Ce e, dle Fischer ? Gândește-te !
O combinație.
Mi-au cerut să le spun primul număr care-mi trece prin cap.
Încearcă să extragă un număr din subconștientul tău.
Poate reprezenta orice. Suntem într-un hotel acum.
Ar trebui să vedem camerele de hotel. Care era numărul, dle Fischer ?
Încearcă să-ți amintești. E foarte important.
Cinci.
Cinci, doi... Era cu ceva... Era un număr lung.
E destul de bine. Putem începe de aici.
- Etajul cinci. - Da.
- Folosești un ceas ? - Nu, trebuie să detonez când cred eu.
În timp ce veți dormi cu toții în 528, eu o să aștept impulsul lui Yusuf.
- Cum o să știi ? - Muzica lui mă avertizează.
Apoi, când duba va lovi balustrada podului, vom simți cu siguranță.
Deci vom obține un impuls drăguț, sincronizat.
Dacă e prea devreme, nu vom putea ieși din transă.
Dacă e prea târziu, nu vom putea să intrăm în transă.
De ce nu ?
Pentru că duba va fi în cădere liberă. Nu poți intra fără gravitație.
Sigur.
Sunt cu mine. Mai departe.
- Dle Charles. - Știi ce-i asta, dle Fischer ?
- Da, așa cred. - Au încercat să-ți inducă starea de vis.
- Sunt deja în stare de vis. - Să te sedeze din nou.
Ce vrei să spui ? Un vis în vis ?
Bună. Văd că ai schimbat.
Poftim ?
Scuzați-mă. V-am confundat cu un prieten.
Un tip foarte bine, sunt sigur.
Nu. E proiecția lui Browning făcută de Fischer. Să-l urmărim, să vedem cum se comportă.
- De ce ? - Pentru că în funcție de cum se comportă
vom ști dacă Fischer îi suspectează motivele așa cum vrem noi s-o facă.
- Unchiule Peter. - Spuneai că ați fost răpiți împreună ?
Nu chiar. Ei îl aveau pe el deja. L-au torturat.
Și i-ai văzut cum îl torturau ?
- Răpitorii lucrează pentru tine ? - Robert.
Ai încercat să deschizi seiful ăla ? Să iei testamentul alternativ ?
Fischer Morrow era toată viața mea. Nu te pot lăsa s-o distrugi.
N-o să renunț la moștenire. De ce aș face-o ?
Nu puteam să te las să te aprinzi la ultima bătaie de joc a tatălui tău.
- Ce bătaie de joc ? - Testamentul, Robert, acel testament.
E ultima lui insultă.
O provocare prin care să te facă să construiești ceva de unul singur,
spunându-ți că nu ești demn de realizările sale.
Era dezamăgit, nu ?
Îmi pare rău.
Dar... greșea.
Poți ridica o companie mai bună decât a făcut-o el vreodată.
Dle Fischer ? Minte !
- De unde știi ? - Crede-mă, cu asta mă ocup.
Ascunde ceva și trebuie să aflăm ce anume.
Vreau să-i faci același lucru pe care vrea să ți-l facă el ție.
Vom intra în subconștientul lui și vom afla ce nu vrea să știi.
Bine.
E sedat.
Numai puțin. În subconștientul cui intrăm, mai exact ?
În cel al lui Fischer.
Dar i-am spus că e vorba de Browning, ca să fie de partea noastră.
Ne va ajuta să pătrundem în propriul lui subconștient.
Exact.
Cei cu securitatea o să te vâneze cu sălbăticie.
Și o să-i fac să meargă pe o pistă greșită.
Numai să te întorci înainte de impuls.
Culcă-te, dle Eames.
E-n regulă ?
- Ești gata ? - Da, da. Sunt bine, sunt pregătit.
Cobb ? Ce se întâmplă ?
Să sperăm că adevărul pe care vrem să-l afle Fischer.
Voiam să spun, ce se întâmplă cu tine ?
Ai văzut asta ?
Eames, ăsta e visul tău.
Vreau să-ți îndepărtezi oamenii de securitate din complex. Ai înțeles ?
- Și cine-l va ghida pe Fischer înăuntru ? - Eu, nu.
Dacă știu traseul, totul ar putea fi compromis.
- Eu am proiectat locul. - Nu, tu rămâi cu mine.
Pot s-o fac eu.
Bine. Îl pui la curent în drum spre complex.
- Fischer, tu mergi cu el. - Bine.
- Dar tu ? - Ține radioul pornit. Voi asculta totul.
Fereastra de la etajul ăla de sus e suficient de mare pentru mine
ca să vă pot acoperi din turnul ăla de la sud. Îl vezi ?
- Da. Tu nu vii înăuntru ? - Ca să pot afla adevărul despre tatăl tău
va trebui să pătrunzi în mintea lui Browning de unul singur.
Hai, Fischer!
Porniți alarma ! Hai, hai, hai !
Mișcați-vă !
Hai !
Fir-ar !
Sper că ești gata.
Nu, e prea repede.
Cobb, auzi ?
Am auzit-o prima dată acum 20 de minute. Crezusem că era vântul.
Da, am auzit. E muzică.
- Atunci, ce facem ? - Ne grăbim.
Yusuf mai are 10 secunde până sare.
Ceea ce înseamnă că Arthur mai are trei minute.
- Hei ! - El e !
- Adică nouă ne mai rămâne cât ? - 60 de minute.
Pot face traseul ăla în mai puțin de o oră ?
Dar au de coborât și pe terasa intermediară.
Atunci au nevoie de un alt traseu. Un traseu mai pe de-a dreptul.
E proiectat sub formă de labirint.
Trebuie să fie un traseu de acces care s-o ia pe de-a dreptul, nu ?
Eames ?
Eames a adăugat chestii suplimentare ?
Nu cred că ar trebui să-ți spun. Dacă află Mal...
Nu avem timp pentru așa ceva. A adăugat ceva ?
A adăugat un sistem de conducte de aer care poate trece prin labirint.
Bine, explică-le lor.
- Saito ? - Spune.
Paradox.
- Ce-a fost asta ? - Impulsul.
- Cobb ! Cobb, l-am ratat ? - Da, l-am ratat.
Frate ! Nu putea să fi visat cineva naibii o plajă ?
Ce naiba facem acum ?
Ne terminăm treaba înainte de următorul impuls.
- Care "următorul impuls" ? - Când izbește duba apa.
Dacă doriți să efectuați un apel, închideți și încercați din nou.
Dacă aveți nevoie de asistență...
Cum să te arunc fără gravitate ?
Arthur are câteva minute, iar noi avem în jur de 20.
Ești în regulă ?
Fugiți ! Întoarceți-vă ! Spre bază !
Hai, hai, hai !
Ceva nu-i în regulă. Se îndreaptă spre tine de parcă ar ști ceva.
Încearcă să-i mai reții, da ? Haide !
Am plecat.
Bun. Aceasta e antecamera din afara camerei impenetrabile.
Camera impenetrabilă are vreo fereastră ?
Nu, n-ar mai fi impenetrabilă dacă ar avea.
Să sperăm că o să-i placă lui Fischer ce-o să găsească acolo.
Proiecțiile alea sunt doar o parte din subconștientul lui ?
Da.
Și tu distrugi acele părți ale minții lui ?
Nu, sunt doar proiecții.
Am ajuns.
Poți începe, dar grăbește-te. O armată întreagă se îndreaptă spre tine.
Am intrat.
- Mai e cineva înăuntru. - Fischer, e o capcană. Ieși !
Hai. Hai, puțin mai jos.
- Cobb. Nu, nu e reală ! - De unde știi ?
E doar o proiecție. Fischer... Fischer e real !
Bună.
Doamne ! Eames ! Eames, du-te în antecameră, acum!
- Ce s-a întâmplat ? - Mal l-a ucis pe Fischer.
N-am putut s-o împușc.
N-are niciun sens să încerci să-l resuscitezi.
Mintea lui e deja prinsă dedesubt. S-a terminat totul.
Nu mai avem ce face, atunci ? Am eșuat ?
S-a terminat. Îmi pare rău.
Nu eu sunt cel care nu se va întoarce la familia lui, nu ?
Păcat, chiar voiam să știu ce se întâmplase acolo.
- Eram sigur că reușim. - Să montăm încărcăturile.
Nu, încă mai există o cale.
Trebuie doar să-l urmăm pe Fischer dedesubt.
Nu mai avem destul timp.
Nu, dar vom avea destul timp acolo, dedesubt.
Și-l vom găsi.
Imediat ce începe muzica lui Arthur, folosește defibrilatorul să-l resuscitezi.
Puem să-i dăm propriul lui impuls acolo, dedesubt.
Tu du-l acolo.
Imediat ce încetează muzica, arunci spitalul în aer,
iar noi vom folosi impulsul ca să revenim deasupra nivelurilor.
Merită o încercare,
dacă Saito poate să țină gărzile departe în timp ce eu montez încărcăturile.
Saito nu va reuși, nu ?
Cobb, haide ! Trebuie să încercăm asta.
Curaj !
Dar dacă nu sunteți aici până la impuls, eu am plecat cu sau fără voi.
Are dreptate... Hai, să mergem.
Pot să am încredere în tine că vei face ceea ce trebuie ?
Mal va fi acolo, dedesubt.
Știu unde s-o găsesc. Îl va avea pe Fischer.
De unde știi ?
Pentru că ea vrea să vin după el. Mă vrea acolo, dedesubt, cu ea.
Ești în regulă ?
- Asta e lumea ta ? - A fost.
Și acolo va fi ea.
Haide.
Saito...
Vreau să ai grijă de Fischer cât timp montez niște încărcături.
Nu-i loc pentru turiști în astfel de operațiuni.
Nu te prosti.
Voi ați construit toate astea ? E incredibil.
Le-am construit în ani de zile.
Apoi am început să creăm din memorie.
Pe aici.
Acesta a fost cartierul nostru. Locuri din trecutul nostru.
Acesta a fost primul nostru apartament. Apoi ne-am mutat în clădirea de acolo.
După ce Mal a rămas însărcinată, asta a devenit casa noastră.
Ai reconstruit toate astea din memorie ?
După cum spuneam, am avut mult timp la dispoziție.
Ce e asta ?
Asta e casa în care a copilărit Mal.
- Ea va fi acolo ? - Nu.
Haide.
Amândoi voiam să stăm la casă, dar ne plăcea genul acesta de clădire.
În lumea reală, ar fi trebuit să alegem, dar nu și aici.
Cum o să-l readucem pe Fischer înapoi ?
O să trebuiască să găsim un fel de impuls.
Care ?
O să improvizez.
Ascultă, trebuie să știi ceva despre mine. Despre implantare.
Ideea este ca un virus. Rezistentă.
Foarte contagioasă.
Cea mai mică sămânță a unei idei poate să crească.
Poate ajunge să te definească sau să te distrugă.
Cea mai mică idee, cum ar fi: "Lumea ta nu e reală".
Un simplu gând care schimbă totul.
Pari atât de sigură de lumea ta. De ceea ce e real.
Crezi că el este ?
Sau crezi că e la fel de pierdut cum eram și eu ?
Știu ce e real, Mal.
Niciun fior de îndoială ?
Nu te simți hăituit, Dom ?
Urmărit pe tot globul de corporații anonime și de forțe de poliție ?
Așa cum îi hăituiesc proiecțiile pe visători ?
Recunoaște.
Nu mai crezi în realitate.
Așa că alege. Alege să rămâi aici.
Alege-mă pe mine.
Știi ce trebuie să fac. Trebuie să mă întorc la copiii noștri,
pentru că tu i-ai părăsit.
- Pentru că ne-ai părăsit. - Greșești.
- Nu greșesc. - Ești confuz.
Copiii noștri sunt aici.
Și ai vrea să le privești din nou chipurile, nu-i așa ?
Da, dar le voi vedea când voi reveni deasupra, Mal.
Deasupra ?
Ascultă-te ce spui ! Aceștia sunt copiii noștri. Privește !
James ? Phillipa ?
Nu face asta, Mal, te rog. Aceștia nu sunt copiii mei.
Continui să-ți spui asta, dar n-o crezi.
- Nu, o știu. - Și dacă te înșeli ?
Dacă eu sunt cea reală ?
Continui să-ți spui ceea ce știi. Dar ce crezi ? Ce simți ?
Vină.
Mă simt vinovat, Mal.
Și orice aș face, oricât de neajutorat aș fi,
oricât de confuz, vina asta e mereu în mine,
reamintindu-mi adevărul.
Ce adevăr ?
Că ideea care te-a făcut să te îndoiești de realitatea ta a plecat de la mine.
Ai implantat ideea în mintea mea ?
Despre ce vorbește ?
Am știut că implantarea e posibilă pentru că i-am făcut-o ei mai întâi.
- I-am făcut-o propriei mele soții. - De ce ?
Eram pierduți aici.
Știam că trebuie să evadăm, dar ea n-ar fi acceptat.
Zăvorâse ceva dedesubt, în profunzime.
Adevărul pe care-l știa cândva, dar a ales să-l uite.
Și nu putea să se elibereze.
Așa că m-am hotărât să-l caut.
Am coborât în adâncurile minții ei și am găsit acel loc secret.
Am pătruns și am implantat o idee.
O simplă idee măruntă care urma să schimbe totul.
Aceea că lumea ei nu era reală.
Că moartea era singura scăpare.
Ești în așteptarea unui tren.
Un tren care te va duce departe.
Știi unde speri să te ducă acest tren.
Dar nu poți ști cu siguranță !
Și, totuși, nu contează !
- Acum spune-mi de ce ! - Pentru că veți fi împreună.
N-am bănuit niciodată că această idee ar putea crește în mintea ei ca un cancer,
încât chiar și după ce s-ar trezi...
... încât chiar și după ce ai reveni la realitate,
ai continua să crezi că lumea ta nu e reală,
că ai crede că singura evadare este moartea.
Mal, nu ! Doamne !
- Mi-ai otrăvit mintea. - Încercam să te salvez.
M-ai trădat. Dar te poți reabilita.
Încă-ți mai poți ține promisiunea.
Încă mai putem rămâne amândoi aici, în lumea pe care am construit-o împreună.
Cobb, trebuie să-l luăm pe Fischer.
Nu-l puteți avea.
Dacă rămân aici, îi dai drumul să plece ?
Despre ce vorbești ?
Fischer e pe verandă.
- Du-te și vezi dacă e în viață, Ariadne. - Cobb, nu poți face asta.
Du-te și vezi dacă e în viață chiar acum. Fă-o !
E aici și e momentul, dar trebuie să vii acum !
- Îl iei pe Fischer cu tine, bine ? - Nu poți rămâne aici ca să fii cu ea !
Nu. Saito trebuie să fi murit până acum.
Asta înseamnă că e pe aici, pe undeva. Asta înseamnă că trebuie să-l găsesc.
Nu mai pot rămâne cu ea, pentru că ea nu există.
Sunt singurul lucru în care mai crezi.
Îmi doresc...
Îmi doresc mai mult decât orice, dar...
... nu te pot imagina în toată complexitatea ta,
cu toate detaliile perfecte, cu toate detaliile imperfecte.
Ești în regulă ?
Uită-te la tine.
Ești doar o umbră. Ești doar umbra adevăratei mele soții.
Și ești tot ceea ce am putut face, dar...
... îmi pare rău, nu ești destul de bună.
Asta ți se pare reală ?
- Ce faci ? - Improvizez.
Nu, nu, nu !
Intră înăuntru, acum ! Hai !
Eram deza...
Eram dezamă...
Știu, tată.
Știu că erai dezamăgit că nu puteam fi ca tine.
Nu !...
Eram dezamăgit că încercai să fii ca mine.
Haide, haide, haide !
Ultimul testament
Tată ?
Ăsta-i impulsul, Ariadne ! Trebuie să plecați, acum !
Nu te pierde ! Găsește-l pe Saito și adu-l înapoi !
Așa voi face !
Îți amintești când m-ai cerut de soție ?
Da.
Îmi spuneai cum visasei că vom îmbătrâni împreună.
Dar așa a fost.
Așa a fost, nu-ți amintești ?
Îmi lipsești nespus de mult, dar...
... ne-am trăit vremea împreună.
Și trebuie să te las să te duci.
Trebuie să te las să te duci.
Îmi pare rău, Robert.
Testamentul arată că tatăl meu voia să-mi urmez propriul drum,
nu să trăiesc doar pentru el.
Asta voi face, unchiule Peter.
Ce s-a întâmplat ?
- Cobb a rămas. - Cu Mal ?
Nu, ca să-l găsească pe Saito.
Se va pierde.
Nu, va fi în regulă.
Ai venit să mă ucizi ?
Aștept pe cineva.
Cineva dintr-un vis aproape uitat.
Cobb ? Imposibil.
Eram amândoi tineri.
Eu sunt un bătrân.
Plin de regrete.
Așteptând să moară singur.
M-am întors după tine, să-ți amintesc ceva.
Ceva ce ai știut cândva.
Că lumea asta nu e reală.
Vrei să mă convingi să respect înțelegerea ?
Da, să faci un salt de credință.
Întoarce-te, ca să putem fi, din nou, tineri amândoi.
Întoarce-te cu mine. Întoarce-te.
Un prosop fierbinte, domnule ?
Aterizăm în Los Angeles peste aproximativ 20 de minute.
Aveți nevoie de formularele de imigrare ?
Mulțumesc.
- Un prosop fierbinte, domnule ? - Nu.
Aveți nevoie de formularele de imigrare ?
- Bine ați venit acasă, dle Cobb. - Mulțumesc, dle.
Bine ați revenit. Pe aici.
James ? Phillipa ?
Uitați-vă cine e aici !
Bună, copii, ce faceți ?
- Tati ! - Ce faceți ?
Uite ce-am construit !
- Să vedem, ce-ați construit ? - Am construit o casă pe o stâncă !
Pe o stâncă ? Hai, vreau să mi-o arătați.
Puteți să mi-o arătați ?
Haide, tati !
Traducerea și adaptarea: VocaTeam b.v., Danineji & catabeg